1323 



segruenten ocb i allnianhet starkare an hos Lissonoterna, menpube- 

 scensen deremot svagare. Buksegmenten aro merendels bleka, hvita 

 eller rodgula, det sista eller 6:e i spetsen med en inskarning, terebra 

 alltid utstaende, merendels lang och tin, sallan kortare an abdo- 

 men. Benen aro ofver hufvud taget spensliga, lar jemte de ej tag- 

 giga tibierna oftast rodaktiga, de bakersta tibierna dock oftast nied 

 svart flack nedom den hvita eller Ijusgula basen, liksom afven de 

 bakersta tarsernas forsta leder ej sallan aro hvit- eller gulringade ; 

 sporrarne aro olika langa, pa melianbenen likvisst oftast nara lika 

 langa. Klorna aro af stor betydelse for arternas begransning, enar 

 dels deras langd i forhallande till klodynan (pulvillus), dels afven 

 deras armatur lemnar goda karakterer for narstaende arter, sasom 

 afven forhallandet ar med sjelfva kloleden, jemford med den 4:e eller 

 nast sista leden. 



Kroppen iir nagot ofver eller under medelmattan, sallan under- 

 stigande 2 linjer i liingd; oftast ar den langstrackt, da thorax ar 

 nagot cylindrisk och abdomen parallel, ju mera detta ar fallet, desto 

 langre blifva segmenten, som ater aro mera korta nar abdomen vid- 

 gar sig pa sidorna och thorax blir undersatsig. Fiirgen ar i all- 

 manhet svart, clypeus och mundelarne ej sallan rod- eller hvitaktiga, 

 Ijus teckning pa abdomen, pronotum och scutell forekomma myc- 

 ket sallan. 



De lefva alla, sa vidt kiindt ar, parasitiskt pa fjiirilar, saviil 

 Macro- som Microlepidoptera, dock torde de sednare hysa de flesta 

 snyltgiisterne. 



Indelningen och grupperingen af de riitt talrika arterna erbjuda 

 inga stora svarigheter, ty Holmgren har i sin monographie ofver 

 familien anviindt de redan af Gravenhorst antydda olikheterna i 

 pannans bildning och clypei harighet, hvarigenom examinationen 

 betydligt underlattas. T friiga om pannans hornutskott, iir likvisst 

 detta understundom an litet, niistan microskopiskt, som ocksa Gra- 

 venhorst anmarker. att man ej sallan blir villnidig, hvarthiin en art 

 med dylik process bor hiinforas. Snarare synes mig de arter, som 

 gruppera sig kring G. ftovoHneata fortjenta att betraktas som en viil 

 begransad afdelning, och man skulle mycket viil kuntia nppfatta dem 

 som ett subgenus, sa framt ej G. xanthognutha bildade en tydlig 

 ofvergang till "cornuti^\ Hvad de 2 hittills kanda arterna med slu- 

 ten areola angar, sa tyckes det mig som de skulle ega r9tt att bilda 

 ett eget genus, ej pii grund af areolan endast, utan fastmer genom 

 kindernas bildning, nervellus i bakvingarne och de gulbandade abdo- 

 minalsegmenten, hvartill man afven kunde tilliigga den olullkomligt 

 areolerade metathorax, hvarigenoin dessa species sluta sig niirmast till 

 Lissonoterna. Borjar man niod dcni och sedermera gar ofver till 



