1542 



af hofter, larringar, lar, skenben och tarser. Hofterna aro i allman- 

 het starkt utbildade, pa frambenen liksom hos tjarilarne rorliga och 

 mer eller mindre tapplika; de bakre deremot aro ororliga fastade vid 

 brostet och pa sidorna forsedda med en intrjckning, hvarigenom de 

 synas tudelade. Larringarne (trochanteres) besta af ett enda stj^cke 

 pa alla benparen och aro i allmiinhet korta och foga utvecklade.^ 

 Laren ai'0 mer eller mindre spolformiga, oftast pa undre sidan for- 

 sedda med en ranna, hvari tibierna kunna upptagas, de aro pa fram- 

 och bakbeuen nagot kortare an pa mellanbenen. som aro langst. 

 Skenbenen eller tibierna tilltaga i langd, aro hos de hogre grupperna 

 forsedda med tornar eller taggar och emellan dem finnas de sa kal- 

 lade sporrame (calcaria), hvilkas antal ar constant hos bada konen 

 och derfor lemna de basta karaktererne for slagtenas begransning. 

 Pa frambenen saknas sallan sporrar, oftast finnes en eller tva i spet- 

 sen, mera sallan en ofvanfor midten mera utat riktad sasom faliet 

 ar hos nagra af de lagi-e grupperna. Mellanbenens tibier aro for- 

 sedda i de flesta fall med tva apical-sporrar och nedanfor eller ofvan- 

 for midten dessutom bevapnade med en ellcr tva dylika sporrar, 

 hvilka da genom siu langd och hos Limnophilerna Ijusa farg sticka 

 af mot de svarta och korta tornarne, bland hvilka de sitta fastade 

 pa insidan. Baktibierna aro langst och hos de hogre grupperna 

 bakat krokta samt sporrarne liksom hos mellantibierna olika till 

 antal iuom sarskilda genera, men tornarne aro glesare och rilcka 

 knappast ofver midten. Tarserna aro alltid femdelade och deras 

 leder aftagande i langd ifran forsta till fjerde leden. Den femte 

 eller kloleden (ungvis) ar vanligeu nagot langre an den tjerde och 

 i spetsen forsedd med 2 klor (iinguiculi), som nastan utan undantag 

 aro lika bildade hos bada konen. fina och mer eller mindre krokta. 

 Hos de hogre grupperna aro de i allmanhet langa, sa att de ofver- 

 skjuta klodynan (jmlvillus). Denne senare ar hos samma grupper pa 

 hvarje sida forsedd med en hvitaktig Ijus menbran, som iir uier eller 

 mindre spetsig men racker aldrig till klornas spets. 



Brostet (pectus) bestar sasom hos ofriga insekter af tre sar- 

 skilda delar, nemligen forsta brostvingens undre sida eller proster- 

 nuni, hvilket ar svagt utveckladt ; det andra eller mesosternum, som 

 har fina intryckta linier sasom antydning till sidoplatarne eller 

 pleurce, Detta segment ar starkast utveckladt, da deremot det tredje 

 eller mesosternmn pa grund af de i allmiinhet kortare bakvingarne 

 ar mindre utbildadt. 



Systematiken af Phryganeerna erbjuder inga stora svarigheter 

 da vi genom de engelske forfattarnes saval som Kolenatis och pa 



