8 



utbildad med undantag af det midtelstycke, som ut;>ör stigmat, så 

 anTäuda vi dock i bcskrifningarne detta namn för den del af fram- 

 kanten, som ligger emellan vingroten och stigmat. De öfriga ner- 

 verna, som finnas i vingskifvan, äro bleka och kunna endast synas i 

 en viss riktning, men äro af ej ringa systematisk betydelse. Star- 

 kare än någon af de andra är ve :a basalis, isynnerhet hos Lam- 

 protatus, och, utgående från nervus cubitalis, i sned riktning böjer 

 sig npp till i^ostcostan. Stundom klyfves cubitus straxt och den öfre 

 grenen utgår då från vena basalis, men oftast sker denna klyfning 

 först längre fram mot midten, så att den såkallade nervus spurius, 

 som utlöper i vingspetsen, ungefär får samma längd som 2:a cubital- 

 stycket. De fält, fastän ofullständiga, som finnas äro egentligen en- 

 dast basalfältet (^cellula basalis), inneslutet af cubitus, n. basalis och 

 poatcostalis, samt costalfältet, som ligger ofvanför n. postcostalis. 



På bröstet (pectus) är prosternum svagt utveckladt; desto star- 

 kare framträder mesosternum, på hvars sidor man ofta finner en longi - 

 tudinelt löpande intryckt linje, ifrån hvilken de såkallade epicnemia 

 böja sig upp mot vinglocken {teguJce^. Emot dessa epicnemia lägga sig 

 medlersta benparen, stundom finnas de antydda blott som en flack för- 

 djupning. Mesopleura äro merendels tydliga; e\)\&ieYn& (Ft. puparum) 

 som en glänsande, triangulär plåt, med de puncterade epiraera bak- 

 om dem. Framtill, under och framom vinglocken ligga precsterna, 

 genom hvilkas utbildning pronotum ej kommer i beröring med ving- 

 locken. 



Abdomen är hos honan sammansatt af 8 fria och rörliga rygg- 

 skenor men endast 6 ventralringar; petiolus bildar den första ringen 

 och ligger ofta dold i metathorax' förlängning bakom höfterna; tyd- 

 ligast synas de respectiva rygg- och ventral-partierna af denna peti- 

 lus hos Eurytoma. Proportionen emellan de särskilta dorsal-seg- 

 menterna är ej utan betydelse för arternas begränsning, men kan öf- 

 verhufvud endast användas för honorna. Särdeles spelar andra seg- 

 mentet härvid en rol och jag har derföre kallat det {'or postpetiolus, 

 ehuru ej motsvarande denna terminus hos Ichneumonerna. Oftast 

 äro dorsal-segmenten beklädda på sidorna, de sista äfven på ryggen 

 med fina hår. 



Vid basen af 7:e och nära sx^etsen af 8:e dorsal-segmenten ligga 

 spiracula. Hos honan är 6:e dorsal-segmentet oftast nedtill tand- 

 formigt framspringande. Postpetiolus har merendels en starkare eller 

 svagare gropformig intryckning (fovea basalis), stimdom {Spalangia^ 

 med skarpa väggar. Sista ventralsegmentet eller valvula ventralis 

 år merendels starkast utbildadt, kölformigt och räcker sällan (Ery- 

 oiänus) ända förbi sista ryggsksnan. Hos hannarne äro ventral-seg- 



