kallade 4) klubban (clara), sammansatt hos de flesta pentamererna af 

 3 leder och stundom något hoptryckt eller urholkad på sidan, hvari- 

 genom den blir eller synes vara bredare än sjelfva strängen. Dennes 

 första led, som följer närmast efter aunelli, benämnes postannelhis, 

 då dess längd i förhållande till pedicellus ofta afger £roda kännemärken. 

 Af samma skäl har jag användt uttrycket praelava lör den sista 

 leden i funiculus. 



Thorax har den första ringens ryggskena eller pronotum i all- 

 mänhet svagt utbildad, starkast hos Torymer och Eurytomer, hvar- 

 est den stundom nästan är lika lång som bred. Dess bakre del 

 eller collare är antingen småningom öfvergående i den främre såsom 

 hos Torymus eller blir den mer eller mindre skarpt afsatt {hene 

 discretuni} genom en upphöjd kant såsom hos Teril.ampus, stundom 

 »åsom hos Eurytoma är detta collare på sidorna skarpt afsatt men på 

 midten af ryggsidan fullkomligt aftrindadt. Vidare kan det vara 

 ungefär lika bredt på sidorna som i midten {Pt. xylqHirum) eller 

 också (Pt. Muscarum) är det mycket smalt men tilltager betydligt i 

 bredd mot skuldorna till. Någongång ligger det doldt under hjes- 

 sans bakkant, så att dess medlersta stycke alls icke träder i dagen 

 såsom hos Tridymina. Denna collaris form är lätt att iakttaga och 

 utgör ett af de ypperligaste kännemärken för både grupper och 

 slägten. 



Mesonotum spelar äfven en betydlig rol med hänseende till ut- 

 vecklingen af sidostyckena eller de så kallade parcqyaidce . Mac Leay 

 införde denna benämning, som Haliday förkastade och iöreslog jilaffce 

 scapulares. Jag har upptagit Latreilles scapuhe både på grund af 

 dess prioritet och af dess kortare form. De intryckta bågböjda lin- 

 jer, som afskilja dessa sidostycken från midtelpartiet (dorsum), 

 skulle man kunna benämna sulci mesorwti, hvilka antingen äro ge- 

 nomgående ända till scutellen (s. integri) eller knappast antydda, åt- 

 minstone afbrutna baktill (s. interrupti). Detta mesonoti scutum, 

 som således är sammansatt af dorsum och scapulce, är baktill skildt 

 från scutellum genom en tvärgående intryckt linia, löpande emellan 

 båda framvingarne och som antingen är rät (Spahingia) eller på si- 

 dorna bågformigt framåtböjd {utrinque siimata) såsom hos Tory- 

 mut. Det medlersta stycket af scutellum har 2 framåt converge- 

 rande linjer (sctitelli sulci), genom hvilka det afskiljes från sidostyckena, 

 eller paraptera, som Mac Leay kallade dem och för hvilka jag vill 

 föreslå benämningen axtllee då medlersta stycket, i analogie med 

 midtelpartiet af scutum, erhåller namnet dorsuhmi. Ofta har detta 

 baktill ett afsatt sidostycke, som borde hafva ett eget namn, kanske 

 axiUula; dess spetsstycke eller frentim är stundom afsatt som en 



