närmare bestämt antennaledernas antal, särdeles desak&Waåeannelli, 

 och tagit hänsyn till abdominal-segmenternas relativa längd samt till 

 parapsidernas på mesonotum starkai e eller svagare utveckling. Foer- 

 ster har visserligen uppstiilt en mängd genera, men några nya syste- 

 matiska vuer kan man knappast spåra i hans arbeten. 



Hvad arterna angår, så hafva Boheman och Dalman beskrifvit en 

 del hithörande och särskilt den sistnämde på ett så oöfverträflligt 

 sätt, att man ej nog kan lieklaga, det författarens förtidiga bortgång 

 skulle aibryta en så glänsande början. Walker och Foerster hafva be- 

 skrifvit en mängd species, men större delen ty värr af den be- 

 skaffenhet, att man ej har den ringaste ledning för determineringen 

 Eller hvem månne skall vara i stånd bestämma t. ex. Lamprotatus- 

 arterna efter de beskrifningar, som Walker lemnar öfver de 42 

 af honom upptagna hithörande species? Då nu härtill kommer, att 

 nästan alla arter äro uppstälda efter blott ena könet och hannen af 

 samma species stundom är beskrifvcn i en familj, honan i en annan, 

 så inser man lätt, att ej obetydliga svårigheter möta vid determinerin- 

 gen af arterna. Ratzeburg har visserligen i Ichneumonen der Forst- 

 insecten något fullständigare karakteriserat sina arter, men lagt för 

 stor vigt på de rent biologiska förhållanden, hvarigenom de mor- 

 phologiska kommit att träda så mycket mera tillbaka. 



Största svårigheten inom denna familj ligger i könens olikhet, 

 som ofta är så stor, att de hafva beskrifvits som särskilta arter till 

 och med inom olika grupper. Att söka öfvervinna denna svårighet 

 har varit det mål, som jag hufvudsakligen sträfvat efter i min be- 

 skrifning af våra skandinaviska arter. Jag har derför nödgats an- 

 vända mera subtila kännemärken, för hvilka, då de förut ej blifvit 

 påaktade, jag anser mig böra redogöra i en fullständigare skildring 

 af kroppens allmänna byggnad. 



Hufvudet är proportionsvis stort och bäres vanligen perpendicu- 

 lärt, stundom (Eurytoma) något inböjdt mot bröstet. Hjessan är 

 sällan kantad, stundom (Torymus) är llnea occipitalis fullständig 

 och räcker nästan ända ned till munviken. Ögonen äro vanligen 

 runda och ganska stora, någongång ludna. Ocellerna äro i allmän- 

 het stora och äro stälda i en triangel, båglinja eller stundom nästan 

 i rät linja. Pannan är oftast plattad, gropen (scrobs) för antenn- 

 skaftets upptagande stundom (Eurytoma) djup och skarpt markerad, 

 epistoma sällan tydlig, någongång nedtill antydd genom en glän- 

 sande upphöjning ofvanlör clypeus. Denne är någongång (Lanipro- 

 patus) tydligt afsatt genom intryckta linjer och i spetsen mer eller 

 mindre tandad; öfverläppen ligger sällan (Encyrtus) fullkomligt fri, 

 utan är vanligen dold under clyi^eus. Kinderna äro tydligt utbildade 



