11 



stämmer äfven med hvad efter ali sanuolikhet är förhällan- 

 det med audra iusektgmpper.^) 



Det ojernförligt största antalet af vara Hemiptera Grym- 

 nocerata har deremot pä senave tider iuvandrat tili värt om- 

 rade dels öfver sydöstra höruet frän Östra och mellersta Europa, 

 dels fräu Sverige öfver det sydvestra liörnet, livilket förr vä- 

 rit landfast förenadt med Skandinavien och medelbart med 

 Tyskland. Da dessa arter likväl under tidernas lopp smä- 

 uiugom sammanblandats, är det svärt att uumera ätskilja dessa 

 tvenne olika element i faunan. Emellertid visar sig ännu 

 en ganska stor olikhet emellan faunan i sydvestra och östra 

 delen af omrädet. 



Sälunda äro följande arter funna i sydvestra Finland 

 men föga utbredda utom ekens region i denna del af landet : 



a) allmännare förekommande, om ock pä inskränkt lokal : 

 Sehirus bicolor, C. flavo-qvadrimaculatus, 

 Calocoris striatellus, Systellonotus triguttatus, 

 Phylus melanocephalus, Psallus diminutus, 

 Apocremnus variabilis, Saida pilosella, 

 Cyllecoris histrionicus, S. marginalis. 



b) sällsynta arter: 



Sehirus dubius, Actitocoris signatus, 



Tropicoris rufipes, Pantilius tunicatus, 



Spathocera Dalmanni, Phytocoris Ulmi, 



Verlusia rhombea, Calocoris bipuuctatus, 



Corizus maculatus, Lygus innotatus, 



Oxycarenus Preyssleri, L. Spinolae, 



Orthotylus striicornis, Lyctocoris campestris, 



O. flavinervis, Myrraedonia coleoptrata, 



^) Pa samma siltt hav jag visat (Bidrag tili nordvestra Sibiriens 

 insektfauna, Kongi. Vet. Ak. Handl. XVI, 4j att Hemipterlaunan inom 

 arktiska Sibiriens tundra-omväde vid Jenissej, som hyser 56 Vo för Europa 

 tVämmande former, tyder pä ett eller flera särskilda utbredningscentra för 

 insektfaunan inom den höga norden i Asien. 



