(Meddel. af Societas pro Fauna et Flora fennica, 7: 1881.) 



Nagra iaötaielser aiaenäe Hackspettarnes fMöänineii. 



Af 



H. B. ASTRO M. 



(Inlemnade i maj 1880.) 



Enligt sarastämmiga uppgifter uti handböcker om vär 

 fauna lifnära sig hackspettarne med larver och insekter, sär- 

 deles sädana, som lefva under barken af särskilda trädslag, 

 delvis äfven med fröu. Deras näbb är äfveu, sasom bekaiit, 

 väl afpassad för förstnämnda ändamäl, i det deu geuom siu 

 styrka och kilformiga spets är ett särdeles lämpligt verktyg 

 att bräcka och afskala trädens bark. Under den varraare ärs- 

 tiden läter detta i allmänhet äfven lätt göra sig, men under 

 vintern kunna förhällandena vara anuorluuda. Da träden äro 

 starkt frusna och ofta nog isbelagda blir det nemligen för de 

 mindre arterna besvärligt, om ej omöjligt, att bortskahi bar- 

 ken, hvarför de äro tvungna att se sig om efter annan föda; 

 och de tillgripa da ofta enligt min erfarenhet frön af barrträd. 



Om man under vintern, sa godt sig göra läter, följer 

 nägon af de mindre hackspettarne, är man ofta i tillfälle att 

 observera, huru han härvid beter sig. Han uppsöker ett na- 

 got skadadt träd samt börjar att hacka pä ett och samma 

 ställe af dess stam, tills ett litet häl uppstätt, samt beger sig 

 sedän tili ett närstäende barrträd och uppsöker nägon kotte 

 frän de yttersta grenarne. Sä snart han lyckats bemäktiga 

 sig en sadan, ätervänder han med kotten i näbben tili den 

 förra trädstammen, fäster kotten i det deri gjorda hälet, samt 

 börjar att ifrigt bearbeta den med sin näbb. Undersöker man 

 de kottar, som ligga nedanför detta träd pä marken, finner 

 man lätt, att alla äro beröfvade sinä frön. Pä helt närä häll 

 har jag sjelf observerat en Picus major verkligen förtära de 

 frön, som han genom ett sädant beteende fätt ut ur en kotte. 



