149 



Seidlitz, Fauna baltica; die Fische der Ostseeprovinzen ; Dorpat 1877, 



p. 108. 

 Mela, Vertebrata fennica; Suomen luurankoiset eläimet; Helsingfors 



1881, p. 312 fMiitokala eller kivennuoliainen). 



Kroppen raycket längsträckt, framtill nägot trind, baktill 

 hoptryckt frän sidorna. Skäggträdarne omkring munnen 10, 

 nemligen 4 medelstora pä öfverläppen och 2 länga vid mun- 

 giporna, samt 4 sma pä underläppen. Bentaggen under ögat 

 enkel, spetsig och läng, men helt och hället dold af huden 

 (underslägtet Misgiirnus de la Cepede). 



Ryggfenan har 3-j-6 strälar och börjar obetydligt framom 

 midten mallan nos- och stjertspetsen (icke stjertroten). Bröst- 

 fenan har l-|-9 och bukfenan 6 strälar, den sistnämnda stär 

 under ryggfenans midt. Analfenan ligger framom midten 

 mellan rygg- och stjertfenan, samt har 8 strälar; stjertfenan 

 är afrundad samt räcker ofvan och undertill ett stycke framät. 

 Svalgtänderna ilro 12 — 14, sammantryckta, med trubbade 

 spetsar. 



Kroppens färg är ofvan svartbrun undertill orangegul; 

 sidorna äro pä botten af sistnämnda färg tecknade längs mid- 

 ten med ett bredt och uedtill med ett smalt svartbrunt längs- 

 band, det sistnämnda bandet baktill afbrutet, likasom äfven 

 längst nedtill spären af ett smalt, uti försvinnande fläckar 

 upplöst längsband; rygg-, stjert- och analfenorna tecknade 

 med mörka fläckar. Hela kroppen är ibland blekare. 



De insända exemplaren äro 5V2 — ^^U verktum länga, 

 men enligt utländska författare skall arten kunna uppnä en 

 fots längd. — Köttet skall vara särdeles välsmakligt. 



Dyätaren lefver uti stillastäende vattensamlingar, säsom 

 träsk och pölar med dybotten, i hvilken den gerna gräfver 

 sig in och förblir liggande. Synnerligen seglifvad häller den 

 sig väl i fängenskap; om vattnet i kärilet blir alltför skämdt 

 och syrefattigt, plägar nemligen denna art, liksom dess sam- 

 slägtingar snappa luft frän vattenytan och nedsvälja densam 

 ma; den raka tarmkanalen fär dä tjenstgöra säsom syreab- 

 sorberande organ eller ett slags lunga, hvarefter den öfver- 

 flödiga gasen afgär genom tarmens bakre mynning. Uti naturen 



