150 



kan samma process för sig gä, när pölen, hvari fisken lefver, 

 värit allför grund och uttorkat; djuret lefver dä helt och 

 hället ingräfdt uti den fuktiga bottendyn, tilltrycker gälloc- 

 ken och fyller tarmen med luft. Antagligen har denna dess 

 förmäga att lefva i fuktig jord, derifrän man utgräft exem- 

 plar, gett anledning tili dess species namn, liksom äfven tili 

 en gammal sägen, att fisken egentligen lefde i jorden, men 

 genora öfversvämningar kommer uti vattensamlingar. Syn- 

 nerligen känslig för atmosferiska förhällauden vid oväder, 

 blir fisken orolig redan ett dygn före dessas utbrott och kan 

 sälunda i fängenskap förutspä vexlingar i väderleken. Arten 

 lefver af smä vattendjur, säsom insektlarver, smäkräftor o. d., 

 samt af växtämneu ur dyn. Dess fortplantning uppgifves in- 

 träffa i mellersta Europa under april och maj manader. 



Denna arts geografiska utbredning är en annan, äu de 

 bäda samslägtingarnes. Begge dessa förekommer uti nastan 

 hela Europa och Sibirien; (norrut gar Cob. tcenia dock i 

 Skandinavien blott tili dess mellersta delar och i Finland tili 

 Viborgs Iän, Coh. harhatula äter allenast tili Skäne, i Fin- 

 land äter ända upp tili Uleäborgstrakten). Men dyätaren in- 

 skränker sig tili endast de mellersta delarne af Europa, och 

 gär icke ens der vestligare än tili Rhen. Arten finnes nem- 

 ligen alldeles icke pä Britiska öarne och i största delen af 

 Frankrike, ej heller i Danmark och pä Skandiuaviska halfön. 

 Men pä kontinenten uppträder den redan frän Alsace och 

 Lorraine (Blanchard) uti omrädet af alla floder, som falla 

 uti Nord- och Östersjim Af v. Siebold auföres den uem- 

 ligen frän Rhengebitet och Schweiziska sjöarne, frän Weser-, 

 Elbe-, Weichsel-, och Pregel-omrädena samt Ost- och Vest- 

 preussiska sjöarne. Arten finnes äfveuledes i Diiua omrädet 

 och Östersjöprovinsernas vatten, t. ex. Embach enligt Seid- 

 litz och i Peipus. I Petersburgska guvernementet finnes 

 den enligt Kessler mycket sällsynt, isynnerhet i dess Östra 

 delar, men nägot oftare i »Kronstadtska viken», hvarest salt- 

 halten sä godt som upphört. Fyndorten Bautus i värt om- 

 räde är säledes en nordlig utpost frän Östersjöprovinserna, ty 

 arten finnes veterligen icke mera uti de vattendrag i Norra Byss- 



