209 



hvilken är närä beslägtad med X (AUcularia) geoscyphus, 

 riien utmärker sig genom uppät stäende, platta och nastan 

 tili midten hvasst klufna blad samt öfverallt lika stora stip- 

 ler, hade blifvit funuen inom Finland vid Kajana af mag. 

 Lackström, i Lojo af föredragaren och närä Grorki vid floden 

 Svir af mag. Elfving samt i Sverige och Norge; hvaremot 

 den andra uya arten af sarama slägte Nardia filiformis c. 

 sp., utmärkt frän N. Funckii genom sin fiuhet, smä glesa 

 tilltryckta blad m. m., tillhörde nordliga delen af omrädet 

 och hittills blifvit funnen endast vid Kilpisjärvi i Tornea 

 Lappmark af doc. Norrlin, i Ryskä Lappmarkeu af prof. Fr. 

 Nylander samt i Kuusamo af densarame och forstmästar 

 Silen. 



Af de för Finland nya bladmossorna omnämndes först 

 Mnium ciUcire Grev., en form som kanske rättast borde an- 

 ses för en underart af Mn. affine, men hvars rätta natur i 

 brist pä tillräckligt material af närstäende former ej kunnat 

 utredas, ehuru den är lätt igenkänlig genom sinä mycket 

 breda nedlöpande blad, kantade med länga och fina flercel- 

 liga tänder. Denna form, sora förut af föredragaren anträf- 

 fats i Dalarua, hade nu af honom blifvit funnen i Lojo soc- 

 ken växande tillsammans med Mn. insigne, affine m. fl. 

 Vidare hade possessionaten Boraansson, som förut riktat vär 

 flora genom upptäckten af äera Fha se um-f ormer, sistlidne 

 sommar pä Aland funnit äfven den förut iuom Skandinavien 

 ej anträffade Ei)}iemerum stenophyllum (Voit.) Schimp. — 

 Slutligen hade den i södra och mellersta Sverige pä särskil- 

 da ställen funna Amhlystegium irriguuni (Wils.) Schimp. nu 

 äfven i Finland anträffats af föredr. pä Storöu i Lojo sjö. 

 — Af mossor, som förut hos osavärit kända endast frän de 

 Aländska öarne, hade 3 arter, Riccardia multifida (L), 

 Ephemerion serratum (Schreb.) och Brachythecium glareosum 

 Br. Eur. nu första gängen blifvit funna pä Finlands fasta 

 land, neml. i Lojo af föredragaren, hvarjemte dersammastädes 

 af fröken Hildur Lindberg upptäckts fruktbärande exemplar 

 af Amhlystegium Sprucei Bruch. Vidare anfördes ett antal 

 för den Skandinaviska halfön nya arter, hvilka dock änuu 



14 



