220) 



den inhemska naturforskningen nitälskande miin ; blaud dera 



var äfven han. Alltid entusiastisk och ihiirdig, när det gäll- 



de att gagna sitt land eller sinä vänner, ätog han sig det ena 



värfvet efter det andra iuom sällskapets verkuingskrets. Sä 



finna vi honom under ären 1829 — 31, 1838—42 och 1851 — 



59 fungera i egenskap af sekreterare, 1864—66 säsom vice- 



ordf., samt 1866 — 71 var han vär skatimästare. Detta sista 



är, det 50:de fräu sällskapets grundläggaude, afgick han vis- 



serligen frän denna sin sista befattning, raen, för att än yt- 



terligare gagna sarafundet och underlätta arbetet derinora, 



gaf han med frikostig hand en summa af 1,000 raark, sarat 



satte sig derjemte i spetsen för en uppraaning tili medlem- 



marne att bidraga alla efter rad och lägenhet tili ökande af 



den stäende fonden. Att nu denna sedän dess stigit med ej 



obetydliga belopp ixv i första rummet Frans Johan Rabbe's 



odödliga förtjenst, ty med denna sin ädla handling visade 



han, den gamle manuen med det varma yuglinga hjertat, 



oss deu väg vi böra ga för att bringa sällskapet i säker och 



fri hamn. Alla minnas vi, huru hau äfven efter vär se- 



raisekularfest, sä läuge lians krafter blott stodo bi, hedrade 



raänadsmötena med sin närvaro, kryddande saravaron bäde 



med allvarligt rad och gladt skämt, alltid viljande vara med 



bland oss unge väre sig det gälde arbete iuom vetaudets verld 



eller ett glas i muutert lag, lifvande oss hög och silfverhärig 



med sitt ädla föredönie, ty iuom hans äldriga bröst branu 



lifvets lampa mer lysande och klart än iuom de lleste af 



oss. — Ett innerligt tack pä Din graf, Du gamle renhjer- 



täde ungdomlige vän, för din oförgätliga lifsgerning, ett tack 



för din oegeuuytta och ditt lifgifvaude exempel. Sä läuge 



Finsk naturforskning tinnes tili skall ditt namu med outpläu- 



lig skrift vara ristadt i dess häfder! 



S. O. Lindberg. 



Ärsberättelse af zoologiske intendenten: 



Dä sällskapets tillgäugar, säsom bekant, under seuare 

 är icke medgifvit utsändaudet af exkurrenter, för att särskildt 

 uudersöka vär fauna, sä hafva samlingarue naturligtvis ej 

 kunnat förökas i samma grad, som eljes skuUe värit fallet. 



