21 



ledes der hafva en af de i Finland lyckligtvis ganska säll- 

 synta trakter, som ega ständigt bottenfrusen mark. 



Vegetationens fördelniug. 



Ehuru, säsom ofvan blifvit uämdt, nederbörden i dessa 

 trakter ej är ovanligt stor, hopas doek under den länga 

 vintern en sadan mängd snö, att alla sänkningar under 

 större delen af sommarn besväras af stagnerande vatten. 

 Slätten har en sä ringa lutning och är sä svagt kuperad, 

 att de afhälliga markerna synas intaga en mindre del af 

 arealen än de vattensjuka. Försumpningarna hafva derför 

 en öfverraskande stor utbredning och det finnes ingen ut- 

 sigt för att de under nuvarande klimatiska förhällanden 

 nägonsin skola fullständigt uttorka ens med kraftigt ingripande 

 frän menniskans sida. Ty de smä, föga lutande vattendrag, 

 som afbörda det öfverflödiga ytvattnet, hafva ej kraft att 

 väsentligt fördjupa sinä rännor i den härda berggrunden. 

 Hvarhelst man frän elfstränderna begifver sig inät landet, 

 träflfar man efter en kort vandring försumpade marker, och 

 bestiger man nägon kulle, ser man vidt och bredt mossar- 

 nes enformiga Ijusbruna färg omvexla med skogarnes mörka 

 grönska. 



I allmänhet är vegetationen pä sädant sätt fördelad, 

 att sandbankarne intagas af moar, torr tallskog, samt bland- 

 skog af tali och björk, kullarne af tali- och blandskog, 

 deras af rörligt grundvatten uppfriskade nedre sluttningar 

 och de afhälliga markerna närmast omkring deras fot be- 

 klädas med granskog, de afhälliga krossgrusmarkerna ute 

 pä slätten bära blandskog af gran och björk samt björk- 

 skog, stundom äfven furuskog, och resten af omrädet be- 

 täckes med torf och dy. 



Underordnade formationer, som intaga blott en för- 

 svinnande liten del af arealen, äro videsnären längs sanka 

 stränder, lundarne i afhälliga bäckdälder, vid de mindre 

 vattendragens forsar och vid bergrötter, khppformationerna 

 samt källdragens vegetation. En tredje grupp af formatio- 



