28 



undervegetation sker pä sädana platser en motsvarande för- 

 ändring, isynnerhet märkbar genom följande arters uppträ- 

 dande: Carex canescens, C. loliacea, Equisehim silvaticum, 

 Listera cordata, Melica nutans, Orchis maculata, Finguicu- 

 la villosa, Bubus chammmorus, Saussurea alpina (i norra 

 delen), Sphcerocephalus palustris, Sphagnum acntifolium, Sph. 

 strictiDn, Sph. Wulfii och Tofieldia boreaUs. 



En särskild utvecklingsserie loreter granskogen pä my- 

 rarne. Vi skola redogöra för denna i sammanhang med 

 försumpningarna. 



Blaiulskogarne. 



Pä Kaali vid Äkäslompolo antecknade vi en gauska 

 Stor, svagt sluttande bränd mark, hvars temligen torra jord- 

 mon var sand. Talrika stubbar af barrträd qvarstodo ännu 

 och den med vegetation fuUständigt betäckta sauden var 

 ääckvis svart af koi och aska. Aterväxten var dock sedän 

 läng tid tillbaka i full gäng. Riklig Polytrichum juniperi- 

 num, strödda Cladonior, spridda fläckar af Polytrichum pi- 

 losimi, Hylocomium parietinum, Cladina silvatica, Peltidea 

 aphthosa, Ceratodon purpureus, Brya, Dicranum scoparimn, 

 D. undulatum, Polytrichum commune, Cladina rangiferina 

 och Stereocaulon paschale samt enstaka Dicranum elatum, 

 Tetraplodon hryoides och Nephroma arcticum bildade botten- 

 skiktet. Fältskiktens beständ sammansattes af rikliga gräs 

 samt strödda örter och ris, nämligen: 

 rikliga : Aira flexuosa (ofta- steril) och tläckvis Calamagro- 



stis lapponica; 

 strödda: Carex Persoonii, Equisetum silvaticum, Antenna- 

 ria dioica, Epilohium angustifolium, Solidago virg- 

 aurea och 3Iyrtillus uliginosa; 

 spridda: Agrostis canina, Aira ccespitosa, Festuca ovina, 

 F. rithra, Lusula multifiora, Lusula pilosa, Phleum 

 alpinum, Cerastium vtdgatum, Euphrasia ojficina- 

 lis, Hieraciiim murorum, Melampyrum pratense, 

 Parnassia palustris, Empetrum nigrum, Linncea 



