30 



tor af detta trädslag i skogarne. Tallen och granen mäste 

 derför efterhand uttränga björken. I synnerhet tyckes gra- 

 nen med sitt ringa Ijusbehof och sin förkärlek för mossa 

 säsom groddsäng vara lämpad tili en framgangsrik fiende 

 tili löfskogen och i andra trakter ser raan i sjelfva verket 

 granskog mycket ofta efterträda björkskog. I det omräde, 

 hvarom här är fräga, sker detta deremot temligen säilän. 

 Blandskogen bibehäller sig länge och är den allmännaste 

 skogsformationen, raedan granskogen har en ringa utbred- 

 ning. Orsaken härtill fär kanske sökas i 67rtr?ma-formens 

 öfverhandtagande, der tallen förekommer rikligt. Den ofta 

 kruttorra lafskorpan mäste vara hinderlig för granens upp- 

 komst. Da blandskogen blir äldre och tallarne glesna, till- 

 tager lafven sä, att den i ymnighet täflar med mossan, och 

 samtidigt öfverflyglas MyrtilUis-iovmen af CaUuna vulgaris 

 eller Empetrum nigruni, sä att den i n:o 8 och 9 beskrifna 

 formationen (pineto-hetuleta cladinosa) uppkommer. 

 Flere Ijusälskande växter, som lyckats öfverlefva blandsko- 

 gens ungdomstid, fä nu tillfälle tili en friare utveckling; 

 förut tynande, bli de nu kraftiga; förut sterila, börja de nu 

 blomma; förut inskränkta tili nägon ensam fläck, breda de 

 nu ut sig. Sädana äro i främsta rummet Agrostis vulgaris, 

 Aira fiexuosa, Juniperus communis, Ltjcopodium complana- 

 tum, Feltidea aplithosa, Salix phyliccefolia, S. vagans och 

 Solidago virgaurea, men äfven Antennaria dioica, Epilo- 

 hium angustifolium, Ltjcopodimn clavatum, Poimlus trenmla, 

 Salix caprea och Stereoca2ilon-Sivterna,. I dessa glesa och 

 Ijusa blandskogar kan björken bibehälla sig genom skott- 

 alstring och tallen finna gynsamma vilkor för groning och 

 tillväxt, da deremot granen är sä litet gynnad, att den 

 smäningora dör ut, sannolikt emedan den alit mer expone- 

 rade marken blir för torr i de lager, der granen breder ut 

 sinä rötter. Vi sägo flerestädes under vär färd äldre, i top- 

 pen förtorkade granar i blandskogarne och pä moarne, och 

 särskildt pä strandvallarne mellan Lappea och Kolari var 

 4eras mängd förvänande stor. Pä detta sätt blifva frögra- 

 nar alit sällsyntare, ju mera blandskogen äldras, och sak- 



