47 



I eriophoreta amhlystegiosa aterfinnas de ofvan 



iippräknade växterna mer eller mindre allmänt, men der- 



jemte tillkomma tiere örter, sä att följande öfversigt torde 



gifva en bild af denna formation: 



I fältskiktet, riklig: Eriophorum alpinum; 



strödda: Eriophorum angiistifolium, Carex ampidlacea, 

 Equisetum limosum, Menyantlies trifoliata och 

 Toflelclia borealis; 



spridda: Andromeäa polifolia, Eriopliorum gracile, Carex 

 mpillaris (sällsynt), C. chordorrJma, C. filifor- 

 mis (mest steril), C. lieleonastes, C. irrigua, C. 

 limosa, Pedkularis palustris, Saxifraga hirculus 

 (sällsynt), Scheuchzeria palustris och Stellaria 

 crassifolia (sällsynt) ; 



enstaka: Carex canescens, Eriophorum Sclieuclizeri, E. rus- 

 seolum, Orchis maculata, Myrtillus uUginosa samt 

 telningar af 8alix pthyliccefoUa ; 



i bottenskiktet, rikliga: ' Amhlystegium cordifolium, A. exan- 

 nulatum jjurpurascens och A. scorpioides; 



strödda: Amhlystegium intermediimi, A. stramineum och 

 Paludella squarrosa; 



mindre rikligt: Amhlystegium hadium, A. stellatum, A. tri- 

 farium, A. vernicosum lapponicum, Astrophyllum 

 pseudopundatum, Bryum ventricosum, Cindidium 

 stygium, C. siihrotundum, Jungermania Kimzei, 

 Martineina irrigua, Meesea tridioides och M. 

 triquetra; 



spridda eller enstaka: Drosera longifolia, Dr. rotundifo- 



lia, Pinguicula vulgaris, Oxycoccus palustris, On- 



cophorus Wahlenhergii och Utricularia intermedia. 



Sädana te sig de mossrika ängsullkärren norr om Aa- 



kenusjoki, der de isynnerhet uä stor utbredning. Nro 41 



framställer ett af dessa kärr och bar hufvudsakligen legat 



tili griind för vär uppräkning. I anteckningen böra blott 



tilläggas spridd Carex diordori-hiza och enstaks. C. canescens. 

 Chordorrhizeta pura representeras af vara anteck- 



ningar n:o 59, 60 ^) och delvis n:o 70, och utmärka sig van- 



ligen genom följande sammansättning : 



