49 



enstaka: Eriophorum alinnum, E. gracile, Equisetum li- 



mosum, Scheuchzeria palustris samt telningar af 



Salix myrtilloides och S. vagans; 

 i bottenskiktet, ymniga — rikliga: Amblystegium fltiitans 



och A. vernicosnm lapponiaim; 

 rikliga: Amblystegmm exannulaUim purptirascens, A. stel- 



latum och A. stramineum; 

 strödda: Cindidium suhrotumlnm och Sphagnum suhse- 



citndum; 

 spridda: Martinellia irrigua, Meesea triquetra, Splicero- 



cephalus palustris och Oxgcoccus 2Kdustris; 

 enstaka: Astropliyllum pseudojnmctatum, Meesea triclioi- 



des, Biccardia pinguis, Drosera longifolia, Dr. 



rotundifolia och TJtricularia intermedia. Dertill 

 komma alltid nägra fläckar af samraa Sphagna som i före- 

 gäende formation. 



Med afseende pä sitt genetiska samband uppvisa kar- 

 ren tvänne serier, eriophoreta och chordorrhizeta, i hvilka 

 man finner alla grader mellan mossrika och mosstoma for- 

 mationer. An är mosstäcket tätt, svällande och friskt, med 

 ymniga nyskott och unga toppar, än är det halft förqväfdt 

 under ett fint dyslam. I de mosstoma karren lyckas man 

 nastan alltid att uppleta nägot i den nakna dyn doldt ständ 

 af Amhlystegia eller Sphagna. Det är anmärkningsvärdt, 

 att dessa enshngar icke äro unga utan gamla och grofva, 

 likasom om de vore rester af en förstörd mossvegetation, 

 Detta antyder att de mosstoma formationerna ätminstone 

 ibland äro utvecklade ur de mossrika. 



Karren äro allmännast i de medelmättigt kuperade 

 delarne af slätten och utfylla der mellanrummen mellan 

 terrängens flacka vägkammar. I de backigare nejderna haf- 

 va de en mindre areal och intaga midtelpartiet af de för- 

 sumpade dälderna. I de slätaste trakterna äro karren sällr 

 synta, men vidsträckta. Alltid omgifvas de af en mer eller 

 mindre vid krets af mossar. Vattnet nti dem tyckes icke- 

 alltid vara fullkomligt stillastäende ; ofta ser man smä rän- 

 nor med klart vatten, och stundom är dyn i dessa rännor 



4 



