53 



.men detta var pä en gäng mera näringsrikt och mera dy- 

 haltigt. Ty det pressades frän flodbädden in längs bottnen 

 af den temligen fasta mosse, soni narmast begräusade den- 

 na. Pä andra sidan om äns torfbrädd bestod marken af 

 ett obetydligt afhälligt grus och pä detta hade det genom- 

 silade dy- och näringsrika vattnet framkallat en säregen ve- 

 getation, utmärkt genom fä och mycket glesa mossor (Am- 

 hlystegium stellatum, stramineum, trifarium, Meesea trichoi- 

 des m. fl.) och ett blandadt beständ af torfbildande örter, 

 gräs och läga buskar, soni tili en del äro ytterst sällsynta 

 inom hela omrädet. Hufvudmassan bildades af Molinia 

 ccerulea, Potentilla tormeniilla och Thalictrum alpinum, 

 och dertill antecknade vi Oarex Buxhcmmii, C. panicea, 

 Coeloglossum viride, Eriopliorum latifolium, Gynmadenia 

 conopsea (enstaka), Pinguicula vulgaris, Fyrola rotundifo- 

 lia (forma), Scmssurea alpina, Scirpus ccespitosiis, Tofiel- 

 dia borealis och Salix myrsinites. 



Vi se sälunda, att, dä rörligt grundvatten, soni ännu 

 innehäller närande ämnen, medför dy, vegetationen bUr 

 kärrartad. Och kärrens läge är just sädant, att grundvatt- 

 net frän de oragifvande markerna mäste samia sig i dem 

 och att det pä sin väg mäste sippra under mossar. Det 

 karakteristiska hos kärrens ständorter synes sälunda ligga 

 deri, att de äro samlingsbäcken för rinnande dy.. I den 

 mon som denna halfflytande massa är rikare pä närings- 

 ämnen, tilläter den en rikare vegetation uppkomma, mera 

 lik källdragens, Derför finnas de rikaste och för botanisten 

 mest lockande karren nedanför större berg, säsom i värt 

 omräde omkring Levitunturi och Karhujupukka. Eriopho- 

 nf»i-kärren äro rikare än Chordorrhiza-ksiYreii. Ocksä ser 

 man oftare mossar bilda sig pä de senare, likasom Sphagna 

 öfverhufvud helst utbreda sig i sädant vatten, der inga an- 

 dra växter finna tillräcklig näring. Och i tufviga mossar, 

 hvilkas mellanrum icke fyllas af sphagneta caricifera, finner 

 man nastan alltid rester af starrkärret i rännorna, aldrig 

 af ängsullkärr. För min uppfattning af kärrens uppkomst 

 talar äfven den omständigheten, att de mossrika karren 



