54 



ega en mera mängskiftande örtvegetation än de mossfat- 

 tiga. Källdragen, hvilka erhälla mest näring och minst dy, 

 hafva den tätaste, djupaste matta af mossor och det största 

 antalet örter, dernäst komma de mossrika karren, hvilka 

 äro präktigast utbildade i de mera knperade trakterna, och 

 fattigast i alla afseenden äro de mosstoma karren pä den 

 flacka slätten. 



De bättre kärrens gräs inbergas pä mänga orter. Det 

 finnes tili och med exempel pä att sädana genom afdikning 

 blifvit förvandlade tili kärrängar. Deras vegetation förän- 

 dras da, men blir icke identisk med de egentliga starrän- 

 garnes. Pä de sistnämda herska de starkast tufbildande 

 arterna af slägtet Carex, här äter de arter, som alstra upp- 

 räta skott, grandicarexformen. Har karret hyst mossor, sä 

 blir äfven kärrängen rik pä Amhlystegia, men har karret 

 värit mosstomt, uppkommer en mosstom kärräng. Anteck- 

 ningen n:o 68 lemnar exempel pä dessa bäda formationer 

 (grandicariceta amhlystegiosa och pura). Af det 

 forna karret igenfinna vi ännu Eriopliorum migusUfolium, 

 E. gracile, Equisetum limosum^ Carex irrigua (uteglömd ur 

 anteckningen), Menyanthes trifoliata, Comarum pali^stre, 

 Utricularia intermedia, Ämblystegitmi fluitans, A. exannu- 

 latum piirpurascens, A. scorpioides, Bryum ventricosum, 

 Cindidium siibrotundum, Meesea triquetra, Oncophorus Wah- 

 lenhergii och Sphagnum suhsecundum. — Carex ampuUacea 

 har blifvit ymnig, och tili den hafva säilät sig nastan lika 

 ymnig Carex aquatilis, spridda C. canescens, Galium pa- 

 lustre och (vid ett dike) Viola palustris, samt enstaka Epi- 

 lohium palustre, Valeriana officinalis, Salix lapponum och 

 8. phyliccefolia. Formationen visar dock redan sin flyktiga 

 natur; starrängarnes fiender, Polytrichum comnmne och 

 Sphagnum squarrosum, hafva infunnit sig. 



Starrängarne. 



Befolkningen inom det af oss genomresta omrädet be- 

 reder allmännast sinä ängar af de formationer, hvilka upp- 



