60 



skola vi inom denna grupp som inom de föregaende försöka 

 angifva de vigtigaste formationernas uppkomst, utveckling 

 och slutliga förändringar, sä vidt vara anteckningar deroni 

 lemna tillräcklig vägledning. 



Pä sandbankar och stränder, soni periodiskt öfverlag- 

 ras af ett tiint sandskikt, samia sig tili en början brokiga 

 kolonier af örter och gräs, deri Jimcus fiUformis och de 

 tvä Stora Carexiovmevnst alltid infinna sig och deri Equiseta 

 vanligtvis äro den rikligaste beständsdelen. Sanden synes 

 öfver alit mellan växtständen, mänga arter äro sterila eller 

 annars oiitvecklade, och af de allestädes närvarande mos- 

 sorna och videbuskarne ser man ej ett spär. Proportionen 

 mellan arterna är mycket vexlande, än öfverväga gräsen, 

 än örterna, än den ena arten, än den andra, alit efter den 

 tillfälliga tillförseln af frön. Endast det kan anraärkas som 

 regel, att Ami ccespitosa är rikligare pä de lägre, friskare 

 markerna, de mattbildaude mindre ängsgräsen deremot pä 

 de högre torrare platserna. N:o 49 och 55 ^) angifva vege- 

 tationen pä hvardera sluttningen af en längsträckt hög 

 sandbank närä elfstranden. Juncns fiUformis, Calamagrostis 

 strida och Aira ccespitosa höllo sig pä bäda sluttningarna 

 företrädesvis tili deras lägre delar. Dä vegetationen blir 

 äldre, utpreglas denna oHkhet. Tvenne formationsserier upp- 

 stä, aireta pä fuktigare lokaler och festiiceta pä torrare. 



Samma serier iippkomma pä ett annat slag af lokaler, 

 nämligen pä äkrar, som fä gräsbinda sig. Den första glesa 

 vegetationen, som slär sig ned pä dem, bestär hufvudsakli- 

 gen af örter, säsom n:o 66 och 67 utvisa. (I n:o 66 bör 

 enstaka Asperugo procumbens tilläggas, i n:o 67 finnes rik- 

 lig Chenopodium alhum.) Snart tilltaga dock gräsen, säsom 

 i n:o 72, genom markens fullständiga betäckning hindras 

 de monokarpiska arterna att gro och samma formationer 

 äro färdigbildade, som man ser pä strandvallarne, blott med 



') I ant. n:o 49 stfii- Equisetum silvaticum, bör vara E. arvense. — 

 I ant. n:o 55 böra Molinia ccerulea och Carex acnta tilläggas, bäda 

 arterna sä unga, att deras ymnighetsgrad (spridda?) ej med säkerhet 

 kunde bestUmmas. 



