63 



lia nntans, Si)hagnu)n acutifolium (fläckvis), Pel- 



tidea aphthosa och Peltigera spec; 

 enstaka: Amhlystegium cordifolmm , Dicranum palustre, 



D. scoparium, Hylocomium lyrolifej-um, Cladina 



rangiferina, Cl. silvatica, Cladonice spp. och Ne- 



plironm ardicnm. 

 •Äfven _Ff'.sf?fw\'allarne äro i början rika pä örter af 

 bäde storbladiga och smäbladiga former, säsom n:o 47, 48 

 och 72 utvisa (festnceta geraniosa). FestncaioTmen re- 

 presenteras ej allenast af det slägte, efter hvilket den är 

 benämd, utan ännu rikligare af Poa pratensis. Efter hand 

 sluter sig gräsmattan, isynnerhet om den öfvergödslas, sä- 

 som mängenstädes är bnikligt, örterna minskas betydhgt 

 och de vackra lindor uppstä, som man ser orakrmg alla 

 gärdar i dessa trakter (festnceta pura) och af hvilka 

 n:o 56, 57 och tili en del 73 gifva en bild. En öfvergängs- 

 form är n:o 53. 



Dessa gräsvallar äro lika väl som AiraydXhkXnQ under- 

 kastade förgängelse. Mossor innästla sig i stigande mängd, 

 gräset glesnar och buskar och ris spira iipp. Örterna bhfva 

 äter nägot rikligare, men smäväxta och smäbladiga, och 

 det hela antager ett mer eller mindre torrt och sterilt ut- 

 seende, isynnerhet sedän lafvarne begynt breda ut sig pä 

 lokalen. Den försämrade gräsvallen kan numera endast 

 användas tili betesmark, och betandet förhindrar ännu nä- 

 gon tid dess igenväxning med skog. 



En sadan betesmark af ansenlig vidd antecknade vi 

 vid Jokijalka. Den läg längt frän elfstranden, begränsades 

 dels af odlingar och skog, dels af snärig granmyr, och dess 

 torra sandjord hade ringa liitning mot den sistuämda. De 

 äldrade gräsen betäckte marken med talrika smä runda 

 tiifvor, mellan hvilka mossorna, lafvarne och örterna bil- 

 dade en tät utfyllnad. Granarne voro afbetade sä att de 

 antagit samma tätä pyramidform, som med konst gifves dem 

 i gammalmodiga fransyska trädgärdar. Vegetationen bestod 

 af följande arter: 



