78 



Sädana äro Sorhus aucujMria, Prunus padus, bäda läga 

 och buskartade, Polystiehum filix-mas, Calluna vulgaris, Cy- 

 stopteris fragilis, Oeranimn silvaticum i mängd, Hieracium 

 alpinum, H. p)ilosella, Melica nutans, Milium effitsnm, 

 Phegopteris dryopteris, P. polypodioides och riklig Biibus 

 saxatilis. Lokalen förefaller visserligen för torr för nägra 

 af dessa arter, men uppfriskas troligtvis af längs berggrun- 

 den sipprande vatten. 



Lundarne äro icke de enda lokaler i björkregionen, 

 hvilkas vegetation antyder en större fuktighet än marken 

 synes ega. Nastan alla afsatser och brantare sluttningar 

 äro beklädda med en fast torf, som utfyller alla mellanriim 

 mellan grundens stenar och vanligen helt och hället öfver- 

 täcker dem. Torfven är svart och full med fragment af de 

 ris, som ännii utgöra hufvudbeständsdelen i dess vegetation. 

 Pä sädana platser trifvas Ändromeda hypnoides, Azalea pro- 

 cumhens, Carex rigida, Emjjetrum nigrum och Phyllodoce 

 ccerulea i riklig mängd jemte sparsammare Carex vaginata, 

 Cardamine hellidifolia, Coeloglossum viride, Diaptensia lap- 

 ponica, Luzula spicata, Phaca f rigida (ej blommande), Pin- 

 guicula vulgaris, Buhus chamcBmorus, Salix glauca, Scir- 

 pus ccespitosus, Trollius europanis, Viola p)alustris samt en- 

 staka smä rönnar och björkar. Men derjemte börja lafvar 

 infinna sig, sä att formationen mängenstädes är pä väg att 

 förvandlas tili mo. Pä kullarnes och ryggarnes kammar 

 och öfversta sluttningar är denna förvandling redan nastan 

 alldeles fullbordad. Äfven der är stenröset, som närmast 

 betäcker berggrunden, vanligtvis inbäddadt i torfaktig fet 

 mylla, men ofvanpä den ser raan blott undantagsvis nägon 

 tvinande fuktälskare. Marken öfverdrages med en matta 

 af Cladinor och Platysma nivale, i hvilken Azalea proctim- 

 hens, Phyllodoce ca^rulea, Empetrum nigrum, Arctostaphy- 

 los aljnna, Diapensia lapponica och Juncus trifidus mer 

 eller mindre rikligt äro inblandade. Carex rigida, Luzula 

 spicata och Salix glauca tillhöra samma ständort, likasom 

 Bartsia alpina. 



Uppe i fjällregionen äro de fuktiga lokalerna ännu 



