81 



och dvergenar, kring hvilkas rötter smä kolonier af lafmo 

 uppstätt. 



Bergens toppar, soin äro vida och platta, hafva kun- 

 nat bibehälla gruset mellan stenarne. Derför finner man 

 pä dem en saramanhängande Vcäxtraatta af nngefär samma 

 beskaöenhet som pä topparne och kammarne i björkregio- 

 nen pä Pallastunturit, ehuru utan Carex rigida, Diapensia 

 och Luzula spicata. Vär anteckning n:o 22 framställer en 

 sadan topps vegetation. Azalea brukar dock saknas, men 

 Festuca ovina och Lycopodium aljnmmi tillkomma. Juncus 

 trifidus är stundom riklig. De svagaste sluttningarna af 

 Pyhätunturi, Lainiotunturi, Kesankitunturi, Levitunturi och 

 motsvarande partier af Yllästunturi bära fläckvis en liknan- 

 de vegetation med rikligare ArctostapJiylos alplna och J^m- 

 cus trifidus. Toppen af sistnämda höga fjäll är vida torf- 

 tigare. Oaktadt ihärdigt sökande funno vi derstädes inga 

 andra kärlväxter och mossor än Empetrum nigrum och 

 Jimms trifidus (rikliga), Carex Persoonii, Festuca ovina, 

 Myrtillus nigra och Vaccinium vitis-idcea (spridda), Poly- 

 triclium xnlosum (riklig), P. juniperinum, Bicramim sco- 

 parium, Ceratodon purpureus och en Bryumart (spridda), 

 helt lag Polytrichum commune (enstaka), samt pä stenarne 

 Grimmia ratmilosa. (Se ant. n:o 27.) 



Yllästunturi är den enda topp inom värt omräde, som 

 eger en fjällbäck. Ofvanför barrskogens region hyser dess 

 däld dock inga andra anmärkningsvärda kärlväxter än nä- 

 gra fä ständ af Cryptogramma crispa. Lägre ned rinner 

 bäcken genom den ä sidan 37 omtalade lunden med Gna- 

 phalium norvegicum och Mulgedium alpinum. Epilohiiim 

 Hornemanni växer der pä bäckens bräddar. 



Det är i fjälltrakten en mycket vanlig företeelse att 

 växter frän högtjällen kolonisera lämpliga lokaler längs 

 bäckarnes och flodernas stränder. Äfven i detta omräde 

 hafva vi flerestädes anmärkt sädana kolonister, men efter- 

 söka vi deras sannolika utgängspunkter, tinna vi att dessa 

 växter saknas pä dem. Sedän växterna utbredt sig, mäste 

 säledes pä utgängspunkten nägon förändring hafva inträffat, 



