90 



bestämbara ätmiiistone under vissa tider af äret, lättare för- 

 summas än öfriga. Af dessa iippnä endast Saussurea al- 

 pina, Salix myrsinites och Equisetum scirpoiäes en större 

 freqvens, de öfriga aro mer eller mindre sällsynta, sä att 

 de med m. r. betecknade endast iakttagits en (eller tvä)gän- 

 ger och LusiiJa parmflora endast i ett enda exemplar. Tha- 

 Uctrum alpinum och Gnaphcdmm supinum var. fiisca hafva 

 tillsvidare ej blifvit iakttagna läugre mot söder inom Fin- 

 land; CJirysosplenium tetrandum, Gnaplialimn supinum, Gen- 

 tiana nivalls och Lumia parvifiora vid Ponoj i ryskä Lapp- 

 marken, men ej heller ätminstone med säkerhet pä nägot 

 annat ställe mera söderut; Chrysosplenmm gär äter ej nä- 

 gonstädes inom Europa sä längt mot söder som i Finland 

 (i Norge enl. Norman blott tili 69" 48'— 49'), om nämli- 

 gen den CJirysosplenium Schrenck iakttagit i Samojedernes 

 land verkligen är Chr. alternifolium. — Thalicirum alpinum 

 förtjenar dessutom särskildt att framhällas, da den, fastän 

 förekommande pä flere ställen vid Aakenusjoki och särskildt 

 eftersökt, ej kunde päträtfas pä eller ens i det alla närmaste 

 granskapet af Aakenustunturi, men i allmänhet blott före- 

 kommer ofvanom barrskogens gräns (se Hults förklaring häraf 

 ofvan p. 82). Ungefär likartadt är förhällandet med Gna- 

 phalium siipinimi säväl hufvudarten som var. fusca, Gentiana 

 nivalis, Lumila parvifiora (och Fhyllodoce caendea se p. 89), 

 ehuru de förekommo blott pä ett enda ställe, hvarföre man 

 i afseende ä dem lättare kan antaga en tillfäUig spridning. 

 Vida större roll inom vegetationen hafva dock de ar- 

 ter, som visserligen förekomma i större delen af omrädet, 

 men med större freqvens norriit. Taga vi först de arter, 

 som äro allmänna — mycket allmänna, äro af dessa hithö- 

 rande: Thalictrum simplex var. horealis (a. — h. o. d.), 

 Angelica arcliangelica (a. — r.), Salix glauca (m. a. — m. r.), 

 Scirpus caespitosus (Kittilä a. — Rovaniemi r. ?) och antag- 

 ligen äfven Agrostis horealis, hvars iitbredning dock ej är 

 tili fyllest utredd. Derjemte var den i omrädet sä allmänna 

 Veronica longifolia ätminstone vid Ounasjoki ymnigare i 

 norra delen (Kittilä socken) än lägre ned, hvaremot den 



