91 



var alltför litet iitvecklad, da vi foro längs Torneä och Muo- 

 nio elfvar, för att vi med säkerhet skulle vaga der fällana- 

 got omdöme. Ganska allmänt — h. o. d. förekommande 

 äro: Stellaria horealis (h. o. d. — m. r. ?), Epilohmm Hor- 

 nemanni (g. a. — h. o. d. ?), Erigeron elongatus (h. o. d. — 

 m. r.), Polemonium caerideum var. campanulatum (g. a. — 

 r. ?), Barista alpina (t. a. — t. r.), Fedicularis lapponica 

 (h. o. d. — r., utbredningen ojemn), Salix vagans var. 

 cinemscens (g. a. — ra, r.), Tofieldia horealis (g. a. — m. r.); 

 äfvensom mer eller mindre sällsynta : Cerastium alpinum 

 (r. — m. r.), Epilohmm alsinefolium (t. r, — ra. r.) och Caelo- 

 glossum viride (t. r. — ra. r., jfr äfven Wainio p. 117— 118). 

 Öfriga växter sora uteslutande visade sig i denna del 

 voro : Erysimum hieraciifolium och AnthjUis vidneraria 

 (förekomrao blott der kalk ätrainstone i nägon raän ingick), 

 Cliaeropliyllum Prescottii (ostlig), Carex capillaris (ostlig), 

 Carex festiva (vestlig) äfvensom Phyllodoce caerulea, liksora 

 flertalet ^) af de bland fjällvexterna oranämda. Salix ka- 

 stata och Asperugo procmnhens voro nägot aHmännare norr- 

 ut, raen föras med mera skäl tili en annan griipp ^). 



^) Alla de som blott förekomma i veg. subalpina och Gnaphalium 

 norvegicum, Arctostaphylos alpina, Juniperus communis var. 7iana, Lyco- 

 podium alpinum och Carex ampullacea vav. horealis. 



-) En skenbart nordlig utbredning visa dessutom Stellaria nemo- 

 riim (vid källor), Veronica scutellata och dess var. villosa, Utriciilaria 

 minor, Carex ericetorimi, Equisetum hiemale och Woodsia ilvensis (herg); 

 ja äfven de, om man tager utbredningen i stort, rent sydliga Circaea al- 

 pina, Daplme Mezereum, Potamogeton lucens, P. pusillus och Stratiotes 

 aloides Iiro blott tagna i nordliga delen af värt omrside; alla dessa med 

 undantag af Stellaria nemoruni, Equisetum hiemale och Woodsia ilvensis 

 observerade pa ett eller par ställen. Potamogeton sparqanifolius sags närmare 

 raidten af omrädet och är dessutom tagen just suder om detsarama. Större 

 freqvens i denna del hafva dessutom Utricularia intermedia (t. a. — r.), 

 Eriophorum gracile (_t. a. — h. o. d.), Carex loliacea (h. o. d. — r.,men 

 troligtvis förbisedd), hvilket dock äfven torde bero pa, ständortsfurhäl- 

 landen (se delvis under följande grupp.) Med mera skäl kunde Pingui- 

 cula villosa räknas hit, den hade dock inom omrädet öfvervägande större 

 utbredning at vester. 



