114 



Sydliga 



Vestliga 



I det inre ^) 

 Vid elfvarna 



') 



Likartade tili 

 sin utbred- 

 ning ^) • • • • 



Summa 



51 



81 



72 



19 



27 



40 



27 



52 



4 145 



15 380 



18,9 

 4,2 



8,7 



38,2 



100 



Det som genast faller i ögonen, da inan betraktar of- 

 vanstäende tabell, är det riuga antalet växter, hvilka hafva 

 olika utbredning at Öster och vester (sifirorna visa större 

 olikhet emellan det inre landet och elfvarna); da härtill ännu 

 kommer att äfven denna olikhet, enligt hvad ofvan päpekades, 

 ätminstone delvis beror af lokala förhällanden och de vig- 

 tigaste af de ostliga karaktersväxterna gä ända tili Torneä elf, 

 sä kan man med säkerhet pasta, att omrädet icJce bör delas 

 i riMningen frän Öster tili vester. Deremot angifva de Sto- 

 ra tai, som beteckna omrädets sydliga och nordliga växter, 

 att omrädet i denna riktning ej är likartadt, utan bör de- 

 las mellan tvä botaniska provinser. Under det i fiertalet 

 fall de botaniska provinsernas gränser skarpt markeras ge- 

 nom omrädets konfiguration (jfr t. ex. Wainio 1. c. p. 106), 

 är detta här icke fallet, utan särdeles vid elfvarna bibehäl- 

 ler trakten hela tiden imgefär samma utseende (se ofvan 

 p. G). Äfven växternas utbredning visar här inga skarpa 

 gränser, utan den ena af de sydliga växterna upphör dä, 

 den andra dä, och likartadt är förhällandet med tillkomsten 

 af de nordliga arterna. Redan tidigare har den botaniska 

 gränsen emellan Österbotten och Lappmarkeu dragits sä 

 att den, utgäende frän Naamijokis inäöde i Torneä elf nä- 

 got söder om Koskenniemi, men norr om Pello, sträcker sig 

 at o. n. o., tili dess den sammanfaller med gränsen emellan 



i 



Liksom ä föresräende sida. 



