Iiileduing. 



Genom alla de försök, som imder den första hälften 

 af detta ärbimdrade gjorts att förklara växternas utbred- 

 ning pä grund af klimatet och jordmouen — ett skede af 

 växtgeografiu, hvilket fauu sin afslutuing i Grisebachs stor- 

 artade öfversigt öfver jordklotets vegetation — bar man 

 ledts tili insigt om att dessa tvänne faktorer, om ock i ocb 

 för sig mycket vigtiga, i de flesta fall undanskyiumas af en 

 annan serie orsaker, h\Tilkas inverkan icke är mindre be- 

 stämmande. Arternas uppkomstort, deras älder, deras för- 

 mäga ocb sätt att vaudra samt de naturliga skrankor, som 

 i vissa riktningar bämma utbredniugen, äro de förnämsta 

 bland dem. Redan de äldre växtgeograferue egnade dessa 

 frägor uägon uppmärksambet, men tili full uppskattning af 

 deras betydelse kunde mau ej komma, innau evolutiousteo- 

 rin blifvit allmänt autagen ocb de nyaste geologiska perio- 

 dernas flora blifvit känd ätminstone frän särskilda delar af 

 det norra balfklotets tempererade ocb kalla zoner. Man 

 lärde da att i betraktelserna införa tvänne nya faktorer, ti- 

 den ocb de sekulära förändringarna i fördelningeu af land 

 ocb baf. Den samtidigt tili erkännande komna glacialteo- 

 rin kunde icke iindgä att starkt inverka pä det säluuda ut- 

 bildade nya äskädningssättet. 



Sälunda bafva de frägor, som röra växternas vandrin- 

 gar, trädt i förgrunden. För en exakt lösning af de växt- 

 geografiska problemen är en noggrauu kännedom af växter- 

 nas vandringsförmäga ocb af alla de yttre omständigbeter, 

 som gynna eller försvära utbredningen, oafvisligen nödvändig. 

 Härvid gäller det mindre att undersöka den större eller min- 

 dre möjiigbet tili spridning, som bvarje art genoni sin or- 



