172 



bärris, ofta dessiitom med ymnig en. Tallskogar äro afven 

 allmänna, men alltid smä och imga, och marken i dem är 

 tili stor del betäckt med Ijiing. Andra platästräckor, isyn- 

 nerbet pä sluttningarna mot dälder och sjöar, bära granskog, 

 i bvars skugga marken nastan icke bar annan växtligbet än 

 den enformiga gröubruna Hi/loconiium-msittsin. Eljes uppta- 

 gas dalsidorna af björkskogar med mosstäcke och bärris 

 eller blandskogar af samma beskaffenbet som uppe pä pla- 

 täerna. Stora sträckor af skogen äro nedhuggna och bära 

 likasom en del af de öfvergifna äkrarne en tät vegetation 

 af Ijung. Andra lemnade äkrar och de öfvergifna tomtplat- 

 serna öfverklädas af en mager gräsmatta, som genom betning 

 hälles klippt längs jordytan och sä gles, att mossa och laf 

 intränga samt bilda hälften af vaxttäcket. 



I dälderna slingra vatteudragen genom starrängar, eller 

 utvidga de sig tili sjöar. Mänga af sjöp^ne äro antingen 

 pä väg att förvandlas tili mossar eller ock ha de hunnit 

 tili slutet af förvandlingen. Mossarne hafva en fullt nordisk 

 karaktär, säsom läsaren längre fram skall finna vid redogö- 

 relsen öfver deras vegetation. 



Lundarne vid forsarne bildas i norra Blekinge af klibb- 

 al, öronpil och brakved. Pä andra trängre ställen och i 

 smä dälder frodas glasbjörken (Betula odorata) i tätä be- 

 ständ. 



Denna nordiska vegetation, sä lik den, som räder bos 

 oss, är allherskande i största delen af Smäland, sä att Ble- 

 kinges andel deraf blott är ett bihang tili eller snarare en 

 omedelbar fortsättning af den smäländska. Frän norra Ble- 

 kinge skjuter den i tiingor ned mot kusten mellan dalarne, 

 och vissa formationer af densamma gä pä nägra ställen ned 

 i kustlandets dalar, säsom kärrängarne och tallskogarne. 

 Tili och med tätt invid hafvet ser man den nordiska sko- 

 gen fullt normal och i temligen betydande partier, men ge- 

 nom sydländsk vegetation öformigt afskild frän hufvudraas- 

 san inne i landet. 



Den här skildrade olikheten mellan norra och södra 

 Blekinges vegetation bar värit den väsentligaste anlednin- 



