174 



trakts vegetationskaraktär svarar ej ens mot hans „russische 

 Eichenzone." Lika litet svarar den emot Fries' ekregion. 

 Vilja vi pä denna lilla fiäck af jorden tillämpa Grisebachs 

 indelning, fä vi säledes här uppdraga gränseu mellan tvänne 

 zoner, en nordlig och en sydlig, en kontinental och en in- 

 sulär, hvilka i största delen af Europa äro skilda frän hvaran- 

 dra genoni en bred, homogen mellanliggande växtzon, ekens. 

 Engler försöker vid sin indelning af jordklotet i främ- 

 sta rummet stöda sig pä arternas härkomst. Enligt honom 

 tillfaller Skandiuavien tili största delen tvänne af det „norra 

 extratropiska florarikets'' omräden eller gebiet^). Det „subarc- 

 tiska eller koniferomrädets nordeuropeiska provins" och „gra- 

 nens zon" motsvarar den vegetation, soni herskar i norra 

 Blekinge och i Smäland. Det „mellaneuropeiska och aralo- 

 kaspiska omrädets subatlantiska provins'' eger en vegetation, 

 soni motsvarar södra Blekinges. Fries' ekregion, hvilken är 

 bäst utpreglad norr om Smäland, sammanfaller tili sinä kän- 

 netecken med Euglers „sarmatiska provins." Att gränserna 

 pä Englers öfversigtskarta icke fullt öfverensstämma med 

 dem, som jag här angifvit, kan ej rubba vara slutsatser, ty 

 kartan gör ej anspräk pä att vara noggrann i detaljerna. 

 Författaren varnar sjelf för att blifva missförstädd i detta 

 afseende ^). 



Yegetationeiis förliällaiide tili kiimat ocb 

 Jortlmäu, 



Det hgger närä tili hands att med de äldre författa- 

 rene tillskrifva regionbildningen i Blekinge inflytandet af 

 höjden öfver hafvet. Smäland anses allmänt hafva ett 

 strängt kiimat. Nägon meteorologisk station hnnes ej i deu 

 högsta, mest kontinentala delen af högiandet. Men när- 

 mare Blekinges gräns ligger en station, som är mycket lämp- 

 lig tili jemförelse med Blekinges enda meteorologiska sta- 

 tion i Karlshamn. Denna smäländska station är Vexjö. §^ 



O A. Engler, Versuch einer Entwickelungsgeschichte der Pflan- 

 zenwelt, II, sid. 334. 



■) Engler, samma arbete, II, sid. 333. 



