196 



Ständorten hade en vidd af 50 X 30 meter, stenigt 

 humusrikt grus; ekarne voro ungefär 7 meter höga och af 

 smärt växt (omkring 18 cm. i tvärmätt vid manshöjd). 



Somliga ekskogar äro rikare pä telningar, isynnerhet 

 af bok, hvilket trädslag synes trifvas -väl imder ekarne. 

 Boken uppväxer lika obehindradt i det tätaste ekbeständ 

 som eken i björkskogen. Säledes äro vi berättigade att för- 

 moda, att ekskogen i Blekinge kan öfvergä tili bokskog, 

 ehuru jag ej värit i tillfälle att direkt iakttaga det sasonf 

 vid Klampenborg pä Själland, der de genom Vaupell^) be- 

 kanta bokskogarne fortfarande visa denna intressanta pro- 

 cess i full gäng. I Blekinge äro nämligen verkliga tätä 

 ekskogar numera mycket sällsynta. Utom den här beskrif- 

 na lilla dungen har jag sett sädana endast inom norra de- 

 len af Johanuishus vidsträckta egor. 



Gamla tallsJiogar med timmerstammar äro i Blekinge 

 mycket sällsynta. Der sädana ännu finnas, faller den ena 

 stolta furan efter den andra för yxan, beständet blir glest 

 och ojemnt och i öppningarnas vegetation inträda stora för- 

 ändringar. Dä dessa äldriga skogslotter alltid intaga en högst 

 obetydlig areal, intränga växter frän grannskapet och göra 

 deras underväxt sä blandad, att de icke mera kimna gifva en 

 normal bild af den sydsvenska tallskogens växtsamhällen. 



Yngre tallskog är der emot icke sä sällsynt. Man ser 

 sadan isynnerhet pä det grunda, lertoma och magra jökel- 

 gruset pä platäerua ända ned tili kusten. Frän platäerna 

 stiger tallskogen här och der ned i dalarne, säsom vid 

 Svängsta i Asanim sockeo, och pä slätterna nedät kusten 

 ser man den sällsynt intaga ännu ej odlade delar af sand- 

 bankarne. Alltid stär den egentliga tallskogen pä torr (2 — 3) 

 mark med obetydlig matjord. Sä mycket märkvärdigare 

 förefaller dä, att tallen, visserligen klen och läg, bildar tätä 

 beständ äfven pä mossar, hvilka ännu bibehälla en temligen 

 hög fuktighetsgrad (5—6). Vi äterkomma tili detta vid redo- 

 görelsen för mossarue. 



») Vaupell, De danske Skove, Kjöbenliavn 1863. 



