207 



Mosstäcket, som fläckvis omvexlar med massor af det 

 Ijusbrima, oraultnade bokiöfvet, har en särdeles vexlande sam- 

 mausättning, ak att jag i brist pä tillräckliga anteckningar 

 mäste inskränka mig tili att uppräkna dess allmännaste be- 

 ständsdelar : Stereodon cii])ressiformis, Astropliylla, Bryum 

 2)roUferum, Dicranum äcoparium, Grimniia Hartmani, Hij- 

 locomium loreiui, H. x>arieU7mm, H. proliferum, H. trique- 

 trum, Hypmmi strigosum, Isothesium viviparum, Plagiothe- 

 cium denticulatum, PL pilif&um, Pl. silvaticum, Polytriclmm 

 comnmne, P. juniperinimi, Thyidium tamarisdfolmm och 

 Tortilla ruralis, hvartill pa stubbar och rötter sliita sig AmUy- 

 stegium serpens, Frullanice, Hypnum sencemn, Metz'geria 

 fiircata, Neckera complanafa och nägra Cladonice. 



Öfver mosstäcket höja sig allniänt följande arter: 

 strödda Anenione nemorosa, Luzula piJosa, Myrtillus nigra 

 (ofta riklig), Oxalis acetoseUa (ofta riklig) och stundom Trien- 

 falis europcea (oftare tunnsädd) ; — tiinnsädda: Aira fiexuosa^ 

 Festuca ovina, Polypodium dryopieris, Pteris aquilina, Py- 

 roJa secunda, Vaccinium vitis-idoia, Veronica chamcedrys 

 (ofta blott enstaka) och V. offimialis; — enstaka: Anemonc 

 hepatica, Melampy7'um silvaticum och Viola silvatica. 



Följande artei* uppträda mindre allmänt: Anthoxan- 

 tlmm odoratum, Equisetu77i silvaticum, Majantheimim hifo- 

 lium och Polypodium phegopteris vanligtvis tunnsädda, samt 

 enstaka: Co.rex x)allescens, Convallaria rnajaUs, Ep/iloUim 

 angustifolhmi, Orohus tuberosus, Poa nemoralis, PolysticJiuni 

 fJix-mas och P. spinidosum. 



Sällsynta och vanligtvis blott enstaka äro : EpUMum 

 montanum, Hedera helix, Lycopjodmm annotinum, L. da- 

 vatum, Melica uniftora, Orohus niger, Pyrola minor, P. 

 unifiora och Sanicula eiinpam. 



Da bokblandskogens älder tilltager, breda bokarnc alit 

 mer ut sinä kronor. Jag observerade pä talrika stälien hurii 

 de unga granarne ledo un der bokens öfverskuggning och 

 mekaniska päträngning. Det syues deiiör sannolikt att bo- 

 ken förmäi" uttränga granen. Denna fövmodan öfvergär tili 

 visshet vid betraktande af uuderväxtens vidare öden. Ju 



