211 



(om de ej växa i bergspringor). Under ekarnes hägn äter- 

 vinner säledes gräsformationen deii terräng, som Ijungeii för 

 en tid lyckats inkräkta. 



Formationen blir dock icke fullkomligt lik det egent- 

 liga gräsbackcsamhället. Det pä vissa fläckar hopade ek- 

 löfvet hindrar gräsmattan att sluta sig och lemnar tillträde 

 för nya humusälskande arter, bland hvilka en del löfträd 

 och buskar snart skjiita upp öfver fältskiktens niva. Vege- 

 tationen blir alit mera lik den formation, som vi vilja skil- 

 dra under benämningen lundbackar, och da de gamla öfver- 

 skuggande ekarue nedhuggas, öfvergär den helt och hället 

 tili denna formation. 



I den formation, som vi kallat björkbackar, finner man 

 stimdom en stor mängd ekplantor. Skjddas en sadan plats 

 för betande kreatur, uppväxa ekarne och göra inträng pä 

 björkbeständet. Jii äldre ekarne pä björkbacken äro, desto 

 mera uärmar sig underväxten lundbackarnes, och man kan 

 vid betraktandet af en sadan öfvergäugsformation knapt 

 betvifla, att dess utveckling skall leda tili björkens fuUstän- 

 diga utträngning och formationens förvandling tili ekbacke, 

 emedan eken, da den hunnit upp i jemnhöjd med björkarne, 

 utan svärighet utbreder sinä grenar geuom de eftergifvande 

 björkkronorna. 



Den för södra Blekinge mest karakteristiska formatio- 

 nen är lunclbackavne, Den bildas af löfträd i parkartad 

 grupperiug med underväxt af buskar, örter och gräs. Trä- 

 den äro vanligeu i samma grupp af olika älder, sä att be- 

 ständet i snärskiktet har ungefär samma täthet som i skog- 

 skiktena. Omvexlingen i lundbackarnes beständ är stor, 

 emedan de flesta svenska trädarter deltaga i dess bildning. 

 AUmännast och rildigast är Carpinns hetidus, hvilken 

 i denna formation oftast är greuig ända ned tili marken 

 och skenbart buskartad. Enstaka afvenbokar höja dock sinä 

 kronor öfver snäret, uppburna af en enkel och rak stam. 

 Äfven ekarne, bäde Quercus pedunculata och Qu. sessilifiora, 

 äro rikliga, den förra allmäunare. Näst dessa arter ingär 

 Betula verrucosa allmännast i trädbeständet. I lundbacke- 



