217 



björk, en och asp, som sticka iipp ur Ijungen, gifva oss an- 

 Icdning misstänka, att fomiationen icke kan öfverlefva den 

 hotande krisen, utan förvandlas tili blandskog. 



Deremot ser man limdbackars bildning pä ängar och 

 äldre gräsbackar, t. ex. pä öfvergifna tomter. De flesta tili 

 i fräga varande formation hörande träd hafva bevingade frön 

 eller frukter, som lätt spridas af vinden. I diken och be- 

 vattningsrännor, i hjulspär och gropar eftei- rödjade stenar, 

 vid gärdesgärdar och stenrösen fä dessa frön vindskydd och 

 fäste. Mänget ungt ständ iindgär lien, och inom nägra är 

 klädas gärdesgärden och stenrösen af en häckartad buskve- 

 getation. Sälunda förvandlade ängar äro isynnerhet allmänna 

 i gärdarnes omedelbara grannskap. 



Lundbackarnes utveckling ur ekbackarne har redan 

 blifvit omtalad. 



Genom att är efter är öka markens mylla och genom 

 att de beständbildande trädens frön lätt gro i humusrik, 

 glest gräsbevnxen jord ega lundbackarne förmäga att länge 

 uppehälla sig sjelfva. Hari understödas de af landtbrukaren, 

 hvilken i denna formation finner det bästa betet för sinä 

 kreatnr och derför gerna gör sig mödan af en lindrig gall- 

 ring, da trädbeständet eller snäret bhr för tätt. Hvilken 

 utveckling formationen skulle taga, om den lemnades ät na- 

 turens fria hushällning, är icke lätt att afgöra. Om man 

 finge döma efter de ytterst steniga platser, der intet bete 

 kan komma i fräga, tager buskvegetationen öfverhand, be- 

 skuggningen af fältskikten blir för stark för gräs- och ört- 

 mattan, och den fuktiga, nakna löfmyllan alstrar blott en- 

 staka gängliga skuggörter och gräs, hvilka sträcka sinä länga 

 glesbladiga stammar genom snäret. Fagus silvatica infinner 

 sig alltid pä dessa lokaler, hvilka erbjuda dess frö en myc- 

 ket lämplig grobädd. De dungar af äldrig bok, som man 

 ser här och der pä backar uppbygda af idel väldiga jökel- 

 block, äro mähända uppkomna pä denna väg. Exemplen 

 äro dock för fä för att berättiga tili allmännare slutsatser, 

 isynnerhet som ständorten genom sin stenrikedom betydligt 

 skiljer sig frän den för lundbackarne normala. Teoretiskt 



