222 



Btudiet af strändernas formationer lofvar oss säledes en in- 

 blick i en vigtig del af vegetationens historia. 



Vid minä undersökningar har jag hallit mig uteslu- 

 tande tili insjöarne och vattendragen. Ty nägra förbere- 

 dande exkursioner i hafstrakten lärde mig, att Blekinge na- 

 stan helt och hället saknar en egendomlig hafsstrandsvege- 

 tation. De fä växtarter, som i detta landskap representera 

 den maritima tioran, uppträda nastan uteslutande säsom strödda 

 kolonister pä den nakna strandremsan mellan medelvatten- 

 ständet och stormvägornas yttersta gränslinie, och samman- 

 sluta sig icke tili egna samhällen. Undantag bilda nägra 

 flacka sandsträckor i den allra yttersta hafstrakten, säsom 

 vid Thorhamn, pä de yttre öarne samt — att döma af flo- 

 rornas antydningar — pä Listerlandet. Men dessa undan- 

 tag äro sä fä, att de ej allvarsamt göra inträng pä den re- 

 geln, att hafsträndernas vegetation i Blekinge har samma 

 historia som sjösträndernas. Öfverallt i den inre delen af 

 skärgärden och längs de i fastlandet inskjutande vikarne 

 ry eka de uppe i landet förekommande formationerna ända 

 ut tili den nakna strandremsan, antingen utan nägon för- 

 medling eller ock med en likadan öfvergängskant, som fin- 

 nes omkring de flesta insjöar. De element ur hafsstrands- 

 floran, som blanda sig i denna kantformation, äro af un- 

 derordnad betydelse. Dä jag vidare märkte att tillandnin- 

 garna vid hafvet icke äro allmännare eller vidsträcktare än 

 landvinningarna längs insjöarne, hade jag intet skäl att sär- 

 skildt uppsöka skärgärden. 



Sä länge en strand är utsatt för öfversköljning vid 

 hvarje storm, förmär ej vegetationen att sluta sig tillsam- 

 mans tili en formation pä platsen. Jorden förblifver mer 

 naken i samma män, som de anstormande vägornas kraft 

 är ohejdad. Snabbast beklädas derför länggrunda stränder 

 äfvensom kanterna kring smä träsk, vikar och sund, samt 

 äar och bäckar med lugnt lopp. Den första kolonisationen 

 pä nakna stränder är anmärkningsvärdt artfattig i jemförelse 

 med den, som samlar sig i grusgroparne och pä öde lem- 

 nade äkrar. Sä t. ex. fann jag endast 35 arter (mossorna 



