233 



Fannelia oUvacea, P. phijsodes, P. sulcata, Physcia ciliaris, 

 Ramalina calicaris och R. fraxinea. 



Emedan marken imder lunddäldernas buskar och stor- 

 bladiga örter alltid är blottad och lundträdens frön med 

 största lätthet gro i öfverskuggad fet och fuktig mylla, fin- 

 ner man i lunddälderna tah-ika groddplantor af löfträd, 

 isynnerhet ask, lönn och alm. Deremot aro ai-, afvenbok- 

 och bok-plantor anmärkningsvärdt sällsynta. Mähäiida är 

 grobädden för fuktig för de tva sistnämda och för fet för 

 alen. Huru än dermed mä förhälla sig, bevisar detta fak- 

 tiim, att lunddälderna icke hotas af nägon inkräktning, sä 

 länge deras ständort förblir oförändrad. Sjelfva förändra 

 de icke sin ständort sedän den engäng blifvit skuggrik och 

 fätt en djup fet mylla, och sälunda har man anledning att 

 anse denna formation för slutpunkten i en utvecklingsserie. 

 Lunddäldernas älder kan icke bedömas af trädstammarnes 

 mägtighet, ty flere generationer af samma träd kunna spär- 

 löst hafva lefvat och dött i samma lunddäld. Vi kunna 

 mähända bland lunddälderna söka nägra af omrädets äldsta 

 formatiouer. 



Yegetationens utveckling pa sauka iiiarker och 

 i vatteii. 



Vegetatiouens utveckling pä flacka, af stillastäende 

 yatten genomblötta stränder kan man flerestädes iakttaga i 

 Blekinge. Den leder alltid tili formationer utan träd- och 

 buskbeständ, men är för öfrigt olikartad; i det gräsforma- 

 tioner bildas vid sjöar och äar med varierande vattenständ, 

 men hvitmosseformatiouer vid vattensamlingar med oförän- 

 derlig niva. 



Särdeles fullständig och tydlig visar sig den förra for- 

 mationsserien vid stränderna af Lyckeby ä ofvanför Stubbe- 

 lycke qvarnfall. Vattnet har här midt i strömfäran och i 

 nägra smä sidofäror den största hastighet som tilläter dy- 

 botten, men närmast stränderna, isynnerhet der de bugta 

 sig tili vikar eller skyddas af bankar, rinner vattnet trögt. 



