44 



bredare än hos A. verna, liknande dennas öfversta (stödje) 

 blad; kronblad kortare än fodret, stundom af dess längd; 

 kapsein vanligen föga utskjutande öfver fodret; frön nastan 

 tagglösa, finrynkiga. De väsentligaste skiljemärkena, som hos 

 hela ^/s/«e-slägtet ligga i fodrets form och byggnad, äro lik- 

 väl gemensamma för bägge dessa former. — Hit hör troligen 

 ocksä Arenaria propinqua R. Br. i Franklin's Narrative 

 of a journey to Polar Sea p. 738 (i E,. Br. Verm. Schr. 

 I, 487), ehuru beskrifningen nägot afviker deri, att foderbla- 

 den angifvas vara bredt hinnkantade (,,margine lato mem- 

 branaeeo albo^). — Alsine ruhella "VVahlenb. FL Lapp. p. 

 128, t. VI, är den mest hopkrympta formen; bildande myc- 

 ket tätä, fasta tufvor med bladen tätt samlade vid stjelkarnes 

 nedre del; grenar 1 — 3 cm. länga, vanligen enblommiga och 

 bladlösa eller med ett enda bladpar af samma beskaffenhet som 

 hos A. hirtä. Denna form förekommer i Svenska Lapp- 

 marken, Ostfinmarken — Dovre, Spetsbergen, Novaja-Zemlja, 

 Sibirien: Baikal, Kamtschatka och Tschuktscher halfön, och 

 har ej heller ännu blifvit funnen inom värt floromräde. 



