50 

 omkring 140 qv. mii och ligger detsamma emellan 68** 20' 

 och 70"' 6' n.' br. och O»— 4*' o. 1. (Helsingfors meridian). 



Vattenskilnaden mellan Kemi elfs och Ivalojokis flod- 

 omräden utgöres söder om Kultala af en vidsträckt högslätt 

 med enstaka »vaaror» (skogbevuxna höjder) af obetydlig höjd. 

 Vägen gär närmare Kitinen hufvudsakligen genora torra mo- 

 marker med ymnig Cladina alpestris; längre mot norr, der 

 markens sluttning öfverhufvud syues vara svagare, blifva my- 

 rarne öfvervägande bäde tili antal och utsträckning. Tallen 

 är det förherskande trädslaget och gar öfverallt upp tili >vaa- 

 rornas» toppar; äfven björken är af stor betydelse och kan 

 stundom äfven pä mager sandmo blifva rädande. Granen är 

 vid bäckstränder och försumpningar allmän och ymnig samt 

 uppnär i allmänhet ganska betydande dimensioner; ofta, sä- 

 som vid den ungefär halfvägs mellan Kultala och Kovanen 

 belägna Vaula poststuga, uppträder den i starka beständ. Ge- 

 nom denna högplatä bar Ivalojoki skurit sig väg bildande en 

 träng och djup floddal med mycket brant, ofta i 40^ vinkel 

 sluttande strandhöjder; pä bottnen af den tranga dalgängen 

 störtar sig floden, närä 100 meter under högslättens niveau, 

 skummande och brusande f ram mellan fantastiskt sönder- 

 sprängda klippväggar af storartad skönhet. Pä audra sidau 

 Ivalojoki fortsätter sig högslätteu under namu af Hammas- 

 tunturit 300—350 meter öfver hafvet, men sänker sig mot 

 norr sä att den mellan Hammasuro och Nuovakkapää knapt 

 är 200 m. hög; öfver densamma höja sig här och der run- 

 dade kupper af 150—300 meters höjd. Hammastunturit bilda 

 den mot sydost längst framskjutande delen af ett högland, 

 som, utbredande sig frän och bildande en fortsättning af fj al- 

 ien i norska Finmarken, intager vestra och sydvestra delen 

 af det af oss uudersökta orarädet. Det sydvestra hörnet af 

 detta omräde mellau Ivalojokis biflod Repojoki och Skiet- 

 schemjok delas geuom de nastan parallelt med hvaraudra lö- 

 pande Vaskojoki, Lemmenjoki och Menesjoki floddalar samt 

 Appisjoki vattensystem i 5 frän hvarandra mer eller mindre 

 tydligt skilda fjäUmassor, hvilkas hufvudriktning är SV— NO, 

 nemligeu, räknadt frän vester mot öster : Skietschoaivah, Maa- 

 restatuuturit, Viibastunturit, Aapistunturit och Hammastun- 



