64 

 främst tili den här skarpt utpräglade och tili arealen be- 

 tydliga 



Begio sulbsylvatica. 



Angäende granens förekorast längs granregionens gräns- 

 linie i Ivalojokis floddal antecknades följande. Pä södra slutt- 

 ningen af Hammastunturit norr om Kultala uppträder gra- 

 nen ännu allmänt skogbildande i sällskap med tallen; de 

 största exemplaren äro c. 9 meter höga och c. 2,5 dm i ge- 

 nomskärning vid basen, ofta topptorra; den upphör i allmän- 

 het i sydlig exposition vid 376 m. öfver hafvet; i nordlig ex- 

 pos. är gränsen kanske nägot lägre: 373 meter. Enstaka in- 

 divider anträffas dock ännu längt högre upp; det högsta 

 exemplaret var en 0,7 5 m. hög, qvistig buske, med torrtopp 

 och korta barr, och växte vid 424 m., SV expos. Öfverhuf- 

 vud synes granens förmäga att uthärda klimatets stränghet 

 och särskildt ett for vindarne exponeradt läge här ingalunda 

 vara mindre än tallens; ungefär samtidigt som granen upp- 

 hör nämligen tallen att vara skogbildande och enstaka indi- 

 vider af den förra gä pä Pietarlauttasoaivi tili och med nägot 

 högre. — Pä flodstranden mellan Appisjoka och Kultala är 

 granen mycket sparsam, men utbildar resliga och vackra 

 stammar. 



Under bätfärden utför Ivalojoki antecknades om gra- 

 nens förekomst: pä södra strandens höjder förekomma en- 

 staka träd frän Kultala nedät, utan att nägra större luckor i 

 utbredningen observerades; pä norra stranden ätersägs granen 

 först par verst nedanför Toloskoski pä momark (nägra större 

 individer), samt vid Pajakoski bildande blandskog med tallen ; 

 frän Alakoski nedät floden tilltager granen pä h vardera stran- 

 den i ymnighet ända tili Mikkola, men saknas äter vid flod- 

 mynningen. Längs Ivalojoki är var. medioxitna Nyi. för- 

 herskande; men kottar med afrundade, helbräddade fjäll (var. 

 ohovata lapponica) sägos äfven. 



