201 



i vidöppna oceaueu, pelagiska öar, hvilkas natur, ifuljd 

 af oceanens inflytaude, ofta sä väsendtligen afviker frän 

 närmaste fastlands. Dernäst följa oceanens sammanhän- 

 gande yttre kuster, som förete en subpelagisk be- 

 skaffenbet, bildande öfvergäng tili ocean-vikarne och in- 

 nanhafvens kuster (Iit o ra marina et sub marina). 

 Dessa kunna vexla frän klippfulla skär {rupes mari- 

 nae) i alla mer eller mindre genom läga bergsklackar ut- 

 märkta nyanser, ända tili de läglända, släta, ofta sandiga 

 ocb sterila hafsstränderna. Förekommer längs kusten en 

 mer eller mindre rik skärgärd, der bolmarne erbjuda 

 olika förekomstlokaler, iuverkar detta naturligtvis äfven pä de 

 för sjelfva kusten karakteristiska foglarnes förekomst. Frän 

 denna yttre skärgärd afviker nemligen nägot den inre; 

 mest afsticka de inät land trängande iunersta saltsjö- 

 vikarne, der ofta endast bräckt vatten linnes, och hvarest 

 de lösa jordlagren tagit öfverband samt vegetationen bäde 

 i vattenranden och pä stränderna är temligen yppig- Sist- 

 nämnda halfmarina lokaler erbjuda ofta nog för en del 

 foglar samma förmoner, som de första bland nedan upptag- 

 na sötvattenslokalerna, och bilda en öfvergäng emellan begge. 

 Innan vi öfvergä tili andra lokaler mä anföras exem- 

 pel pä foglar, som häcka pä de hittills uppräknade. Pä pe- 

 lagiska öar häcka Thalassidvoma och Procellaria; ocean- 

 kusterna äter bebos, exempelvis i norden, af Somateria 

 spectahilis och Larus tridactylus, hvilka likasom de förre 

 ur öppna oceanen hemta sinä födoämnen, samt Tringa via- 

 ritima, som vistas pä stranden. Karakteristiska för de jem- 

 förelsevis sterila inre oceanvikarne, t. ex. ishafvets mindre 

 vikar, och för innanhaf, t. ex. det baltiska, äro Uria, Alea, 

 Larus marinus, Sterna caspia^ Somateria mollissima, Stre- 

 psilas, Haematopus och Anthus riqjestris; mänga af dem 

 vistas företrädesvis i yttre skärgärden, andra mera i den 

 inre, beroende af ortens läge och kustens beskaffenhet. 

 Mängen. annan, t, ex. Larus argentatus, är mest en bafs- 

 kustfogel, men vistas ocksä vid en del sötvatten. Yid de in- 

 nersta hafsvikarne uppträda mänga änder och andra insjö- 

 foglar. 



