204 



hussparfveu, Fasser domesticus, ocli svalorna, Hirundo, äro 

 vara närmaste grannar. 



Ju mera ett öppet fält inkräktasaf buskar, soni spira 

 upp pä detsamma, desto mer förändras äfven vilkoreu för 

 den förut derstädes bofasta fogelverlden och en ny uppträ- 

 der i stället. S n ä r e n (dumeta) och s m ä b u s k a r n e (frii- 

 ticeta) blifva tillhäll för en del arter, smäväxta löfträd och 

 lundar (liici) äter för andra. Uppväxer smäskogen tili äldre, 

 högväxt skog (sijlvis), sä förändras a nyo vilkoreu och 

 med dem faunan. Blandade löf s k o ga r (nemora) bilda ständ- 

 ort för ett helt antal arter, hvilka trifvas der ej blott för trä- 

 dens egen skull och den insektverld, sora lefver pä dem, 

 litan ock för den lägväxtare vegetation, som frodas i skydd 

 af träden. Särskildt för sig förtjena hos oss björksko- 

 garne (betuleta) att anföras; likasä blandskogarne 

 (sylvce mixtce), der löfträd och barrträd omvexla. Uppträda 

 äter barrträd enbart, sä bilda de rena b a r r s k o g a r (syl- 

 vce aceroscs), antingen granskogar (abiegna) eller tall- 

 skogar (i^ineta), hvilka i blandadt tillständ eller hvardera 

 för sig, i beständ af olika älder och utsträckning förete ka- 

 rakteristiska bebyggare. Dä säsoni bekant granskogen före- 

 trädesvis häller sig tili fuktigare, humusrikare trakter, tallen 

 äter älskar torrare ställen, säsom moar och dylikt, betingas 

 ständorten oftast äfven pä ett i ögonen fallande sätt af dy- 

 lika fysiska vilkor. I den mon en skogbeviixen nejd intager 

 ett högre eller lägländtare läge, gränsar tili eller hgger af- 

 lägsen frän odlingar, eller ock af nägon orsak ställvis eller 

 i större utsträckning, glesnar, yppa sig modifikationer af de 

 anförda ständorterna, dock af alltför varierande beskaffen- 

 het för att liär kunna uppmärksammas. Antydas mä endast 

 sandiga glesbeviixna tallmoar, kalblefna berg, k 1 i p p i g a 

 ställen (ritpes) o. s. v. 



Slutligen mä här nämnas att, dä trädarterna vid en 

 viss polhöjd eller höjd öfver hafvet icke mera trifvas, de 

 häraf betingade regionala förhällandena, i likhet med livad 

 redan ofvan antyddes, uppä fjällen (aljjes) framkalla sär- 

 skilda alpina former af äfven de nu uppräknade ständor- 



