I. Historisk öfversigt. 



När växtgeografin först framträdde, var det som ett 

 bihang och en hjelpreda at den systematiska botaniken. 

 Arter, slägten, familjer och större systematiska enheter un- 

 derkastades granskning med afseende pä| ständortsförhallan- 

 den, utbredning och fördelningssätt '), och ur dessa imder- 

 sökningar drogos slutsatser angäende samma systematiska 

 enheters lefnadsvilkor m. m. Man förbisag, att ocksa an- 

 dra individuelt utpräglade griipper af plantor finnas än de 

 systematiska, ^man säg ej skogen för idel träd." 



Det behöfdes Humboldts mägtige ande och för det 

 Stora i naturen öppna blick, för att upptäcka dessa grup- 

 per och inse deras ofantliga betydelse uti jordens geografi 

 och historia. Under sin resa uti det tropiska Araerika frap- 

 perades han af den bestämda fysiognomi, som vissa karak- 

 teristiska och dominerande växtformer gäfvo landskapet. 

 Han säg denna fysiognomis vexlande uttryck uti urskogens 

 dunkel och pä savannernas enformiga slätter, pä de palm- 

 prydda flodstränderna och Andernas trädlösa högfjell, han 

 säg alla regioners vegetation samlad inom ett inskränkt 

 omräde, men ordnad med en lagbundenhet, som han icke 

 kunde undsä att i akt taora. De ideer, som härvid väcktes 

 hos honom, nedlade han uti sinä 1806 publicerade ^Jdeen zu 

 einer Physiognomik der Gevrächse," och utvecklade dem 



')Schouwsäger„forekomst,voxekreds og fordelingsmode" i Grund- 

 trak til en almindelig Plantegeographie, 1822, p. 127- 



1 



