9_ 



beskrifningar öfver sädaua frän ^'rankrikes centralplatä, 

 ^kopierade pä statiouerna med den niest skrupulösa nog- 

 grannhet." Uti trakter med mycket läng vegetationsperiod 

 är det af vigt att, säsom han, beskrifva formationernas ut- 

 seende vid olika tidpunkter, men i Finland med dess korta 

 sommar torde det blott undantagsvis vara af nöden. 



Ett stort steg framät tog växtfysiognomiken genom 

 Kerners arbete ')• Han reviderade terminologin och in- 

 förde större begreppsreda nti detaljerna af denna disciplin. 

 Sasom växtfysiognomikens syfte uppgaf han utredandet af 

 j^växtformationerna" 2). Dessa viii han icke benämna med 

 de mängtydiga uttrycken ur folkspräket: ^Haide, Flnr, Au, 

 Moor,'' utan bildar benämningarne med afseende fästadt pä 

 formationernas egen sammansättning. Af vegetationsfor- 

 merna särskiljer han — i likhet med v. Post — blott ett 

 fätal, som han kallar ^^grundformer," och vid deras benäm- 

 nande söker han frigöra fysiognomiken frän beroendet af 

 systematiken och den förvirring, som öfverförande af ^.mo- 

 tiv och namn ur den ena disciplinen i den andra" kan för- 

 orsaka ^). Da de tili samma grundform hörande växterna 

 sammansluta sig uti en tät massa, kallar han den ett ^be- 

 ständ/ Han fär alltsä lika mänga slag af beständ, som 

 ffrundformer. Beständen förekomma antimien ensamma el- 

 ler flere tillsammans ^genomträngande hvarandra," i senare 

 fallet äro de nastan alltid anordnade i ,^skikt'' öfver hvar- 

 andra, och dessa föreningar af beständ är det han kallar 

 växtformationer. 



1) Das Pflanzenleben der Donauländer, Innsbruck 1863. 



2) „Planzenformationen." 



3) Op. cit. p. 281. — Grundformerna uti hans vegetatiousomräde 

 äro „Bäurae, Sträucher, Stauden, Filzpflanzen, Kräuter, Blattpflanzen, 

 Schlinggewächse, Fadenpflanzen, Röhre, Halrngevvächse, Schwänime, Kru- 

 stenpflanzen". Se pag. 9- 



