12 



är densamma eller nastan likartad, sasom synes bland an- 

 nat deraf, att de CladinamattoT, som förekomma pä torra 

 sand- och grusfält, föras tili moarne, medan de, som bilda 

 sig pä gamla myrar, föras tili denna sistnämnda stand- 

 or.t. 



Vegetationens likformighet är säledes för Norrlin 

 icke nägon väsentlig bestämmelse hos standorterna, utan 

 är snarare att betrakta sasom ett uttryck för standortens 

 fysiska förhällanden jemte andra ingripaude faktorer. Han 

 framställer icke dessa homogena växtsamhällen, som fätt 

 namnet formationer, utan massan af de arter, som anträffas 

 pä hvarje ständort. Det är tili växttopografin, men icke 

 tili fysiognomiken, som han velat lemna bidrag, och han 

 har undgätt den dediiktiva skolans villfarelse, emedan han 

 icke bildat sig formationsbegreppet. 



Imellertid motsvara i sjelfva verket standorterna (sensu 

 Norrlini) och formationerna hvarandra i mänga fall, ät- 

 minstone sedda i stort, sä att de växttopografiska under- 

 sökningar, som af Norrlin och flere af honom instruerade 

 exkurrenter bedrifvits i olika delar af landet, gifva en tem- 

 ligen god bild af vegetationens verkliga sammansättning, 

 om de ocksä icke vid växtfysiognomiska detaljfrägors lös- 

 ning äro synnerligen användbara. 



Den trägnaste och mest prodiiktive af dessa exkur- 

 renter är Wainio. I en af sinä afhandlingar ') framstäl- 

 ler han sinä egna äsigter och söker ställa sig pä en sjelf- 

 ständig ständpunkt. 



Wainio uppgifver växtformationernas egenskaper och 

 yttre vilkor sasom föremäl för sinä undersökningar. 



') Kasvistonsuhteista Pohjaissuomen ja "VVenäjänkarjalan rajaseu- 

 duilla, I. Meddelanden af Soc. pro F. et Fl. fenn. 4 häftet, 1878. 



