24 



sät^ (ahiegna). Den ingäende risformen kallar han Myr- 

 tillusformen, hvilken benäraning är att föredraga franiför 

 Grisebacbs '). Den skiljer sig lika mycket fran Rhamnus- 

 formen (Griseb.), som MyrtusiovvciQn frän Oleanderioriwe\\. 



Figurerna 6 och 7 öfverensstämma sinsemellan der- 

 iiti, att trädbeständet iitgöres af gran, rikt behängd med 

 Alectoria, bottenskiktet är en sammanhängande matta af 

 Sphagna, och risskiktet är rikligt — ymnigt, samt att de öf- 

 riga vegetationsforraerna äro sparsanit företrädda. 



Sphag7iumt'Ackets hufvndbeständsdel, i jemförelse med 

 hvilken öfriga ingäende arter äro af högst underordnad 

 betydelse, iitgör i bäda figurerna Sph. acutifolium. Den 

 bildar en tät tufvig bädd, i hvilken de späda stammarne 

 af Oxycoccus microcarpus (Oxycoccusformen: Wainio ■^) 

 i föga riklig raängd kringkrypa. 



Det derpä följande skiktet bildas förnämligast af Myr- 

 tillusiormen {Betula nana, Myrtillus uliginosa), i hvars 

 nastan sliitna bestand Empetrum temligen sparsamt är inblan- 

 dad och stundom Ledum. Äfven ett par andra former spela 

 en ganska framstaende rol i detta skikt, nämligen Careo) 

 glohularis och Ruhus chamcemorus. Öfriga tbrmer finnas i 

 varierande, men obetydlig mängd. 



Figurerna 6 och 7 framställa säledes en formation^ 

 hvars vigtigaste karaktärer äro ett slutet bestand af Abi es- 

 formen, ett nastan slutet skikt af Myrtillusformen 

 samt en tät matta af Sphagnumformen. Denna forma- 

 tion beskrifves af Wainio 2) under namnet .^korvet" (ahie- 

 gna turfosa); pä svenska kan den kallas Oranmyr-formationeil. 

 Ordet i.myr" betecknar nti allmänna spräkbruket en tät och 



') Die Vegetation der Erde nach ihrer klimatischen Anordiuing, 

 1872, I, p. 145. 



2) Op. cit. p. 31. 



