35 



I de tie första figurerna är Ledumformen öfvervägande 

 öfver Myrtillusformen, i fig. 31 äro de lika rikliga, och i 

 de tre sista figurerna är Alyrtillus f ovmen den öfvervägande. 

 Vi kunna derför anse denna series membra säsom modifi- 

 kationer af en formation, Rismyr-formatioueu (Sphagneta 

 myrtillosa), karakteriserad genoin kompakt och tufvigt 

 bottenskikt af Sphagnumformen samt ymuigt skikt af ris, 

 deri Myrtillusformen ocli Ledumformen täfla om 

 herraväldet, hvarvid den förra alltid är riklig. Norrlins 

 ^^öppna myrar" ') och Wainios ^rahkasuot'- (turfosa aper- 

 ta) 2) onifatta jemte denna formation äfven nägra andra, 

 hvilka alla utmärka sig genom tufvigt Sphagnumtkc^e. och 

 relativ brist pä trädvegetation. Exempel pä sädana hafva 

 vi uti vissa fläckar med afvikande sammansättning, som 

 förekomma uti de senast skildrade figurerna. En gräs- 

 form, representerad af Eriophorum vaginatum, hvilken spar- 

 samt förefinnes uti rismyrformationen, tager pa vissa tuf- 

 vor sä öfverhand, att den i ymnighet betydligt öfverträflfar 

 risen, sälunda tillsammans med den tufviga Sphagnumma.t- 

 tan bildande en särskild formation (fläckar i figg. 28, 30 

 och 33). Figur 35 visar oss denna formation nastan oblan- 

 dad: Sphagnumformen täckande mellan rikliga tufvor 

 af Eriophorum vaginatum (Schoenolagurusformen) 3), 

 Ledumformen riklig, Myrtillusiormen terni, riklig, Oräsmyr- 

 forniationeil (Sphagneta schoenolagurosa). 



Bade i denna och i föregäende formation finnes alltid 

 Oxycoccushrmen mer eller mindre rikligt krypande bland 



') Bidrag tili sydöstra Tavastlands flora, p. 104- 



2) Op. cit. p. 76. 



») Erioph. vaginatum L. = Schoenolagwus Bauh. pin., Scheuch. 

 gram. enl. Linne, Sp. pl. ed. II, tom. 1, p. 76. Denna forms kännetec- 

 ken äro den tätä tufvigheten, de oledade stäen och de efter bloraningen 

 hvitulliga axen. 



