38 



hiifvudsakligen vid stindortsförhällandena. Ojemnheter i 

 vegetationen hafva säledes blifvit utförligt framställda, blott 

 da de motsvarats af nägon förändring i standortens egen- 

 skaper. Och dock fbrekomma hit hörande formationer ofta 

 intimt blandade om hvarandra pä samma standort. Smä 

 fläckar af Juncus filiformis kunna pä samma standort om- 

 vexla med fläckar af Calamagrostis stricta; en Aira- 

 ccespito saiormation kan fläckvis afiösa en Poa-pratensiaiov- 

 mation o. s. v. Under dessa variationer i bestandets be- 

 skaflenhet kan inblandningen än blifva oförändrad, än för- 

 ändra sig mer eller mindre. Det är isynnerhet at inbland- 

 ningens föränderlighet, som tillräcklig uppmärksamhet icke 

 blifvit egnad vid utförandet af anteckningarne. 



För att undvika den häraf uppkommande osäkerheten 

 skola vi tili en början utmönstra alla de anteckningar, i 

 hvilka flere än en social art i samma skikt angifvas säsom 

 ymniga. De äterstaende kunna visserligen äfven hysa fläc- 

 kar af främmande formationer, men da dessa fläckar äro 

 smä och glesa, fä de i dem inblandade arterna ett sä lägt 

 freqvensvärde, att de icke inverka pä resultatet. 



Efter ntmönstringen äterstä blott fem sädana anteck- 

 ningar, som angifva ett sammanhängande bottenskikt af 

 bladmossor. Figur 39 visar ett Polyt7'ichiimt'äcke, fig. 40 

 ett täcke af Bryum ventricosum och Astrophjllum cinclidioi- 

 des, och fig. 41 — 43 af diverse Amblystegiumarter. 



De former, som sammansätta formationen i tigur 39, 

 äro Polytrichnmformen (täckande) samt tufviga Cari- 

 ces (ymniga) med riklig inblandning af Eriophorumiormen. 

 De ymnigaste Carexnrtema. äro C. aquatilis och C. cane- 

 scens, och kunna dessa anses som representanter för en 

 särskild vegetationsform, hvilken efter dess typ, Carex jun- 

 cellttj mä benämnas Juncellaformen. Ofriga former äro 



