43 



En annan tili samma afdelning hörande formation 

 visa fio;urerna 47 och 48. Här bildas växtmattan af en 

 annan form, Festucaformen, samt de likaledes ymniga 

 ängsörterna och Geraniuraformen. ^«Vaformen är tem- 

 ligen rikligt inblandad, bildande ötrödda smä tufvor, och 

 de högväxta örterna äro strödda eller spridda. Osäkert 

 är, om denna formation stär att finnas bland Wainios 

 campi herhidi eller prata graminosa. Det förra förefaller 

 dock sannolikare. Pä grund af sin sammansättning mä 

 den nämnas Festuca-Grerauiuin-formatiouen (F e s tue et a ge- 

 raniosa). 



Festiccaiormen skiljer sig frän Airaformen genom 

 mindre utpräglad tufvighet och lägre växt. Den är rikligt 

 skottalstrande, men de särskilda individerna eller koloni- 

 erna höja sig icke tili tufvor, utan utbreda sig längs un- 

 derlaget och sammanflyta med hvarandra tili en tät matta. 

 Dessutom äro bäde bladen och sträen i allmänhet kortare, 

 än ho s nämda form. 



Figurerna 49 och 50 visa ett växttäcke, deri Festuca- 

 formen och Equisetumformen bäda äro rikliga, Aira- 

 forraen saknas eller är glest spridd. I dettas bildning 

 deltager vidare Geraniumformen ymnigt med inbland- 

 ning af Solidagoformen (rikligt), Thalictrumformen 

 (rikligt) samt de mindre ängsörterna i vexlande mängd. 

 (7'halictrumi'ormen iitmärker sig genom reslig växt, stora 

 sammansatta blad och yfvig smäblommig inflorescens.) 

 Underlaget betäckes icke fullständigt, utan är synligt 

 mellan ständen. Denna egendomliga formation kan kal- 

 las Equisetiim-Oeraiiiiim-formatiouen (Eqtiiseteta gera- 

 niosa). 



Figur 50 är nägot tvetydig, emedan der ingä ganska 

 Stora fläckar af en formation med mosstäcke och det icke 



