49 



ampullacea och C. aquatilis beständbildande, de öfriga blott 

 sparsamt inströdda. Dessa bada storväxta och grofva starr- 

 arter jemte nagra andra, löst tufvade eller med krypande 

 rotstock, med tjocka strän och breda blad, bilda en egendomlig 

 vegetationsform, Grandicarexiorvaen '). Denna är säledes täc- 

 kande uti det öfre skiktet. Bottenskiktet bestar nti en del 

 af den antecknade arealen af en sammanhängande Amhly- 

 stegiumnmtta (A. fltiitans), medan i en annan del deraf vis- 

 serligen flere mossformer ujjpträda, men samtliga blott 

 spridda eller strödda, sa att underlaget h. o. d. blir synligt 

 mellan gräsständen. Alltsä hafva vi här tvenne formatio- 

 ner, Grofstarr- ocli moss-formationeii (Grandicariceta am- 

 hlystegiosa) af Grandicarex- och Amblystegiumfor- 

 m e r n a, samt Grofstarr-formationen (Grandicariceta pxi- 

 ra) af Grandicarexformen ensam. 



Figur 69 framställer en fläck af ganska blandad ve- 

 getation. Utom att pä enstaka punkter vissa mossor, gräs 

 och örter äro täckande eller ymniga, än den eua, än den 

 andra (Amblysteg. fluitans, A. cordifolium, Stereodon ar- 

 cuatus, Polytrichum commune, Sphcerocephalus palustris, 

 Poa pratensis, Carex ccespitosa, C. Goodenoughii, Tha- 

 lictrum, Raminculus repens m. fl.), betäckes underlaget 

 hufvudsakligen af tvenne gräsforraer, hvilka fläckvis af- 

 lösa hvarandra," nämligen Juncellaiovn\Qi\ och Juncusfor- 

 men. Der den förra är den herskande, finnes knappast 

 nägon inblandning; endast de smala rännorna mellan starr- 

 tufvorna intagas af de uppräknade mossarterna. Men der 



') Carex aquatilis uppträder än tufbildande (säsoni i Jtmcel- 

 leta polytrichoga), än svagare skottalstrande, icke tufvig (säsom i detta 

 fall) 



4 



