Cl 



Inblandningen kan vexla i riklighet; da den är lika riklig, 

 som beständsväxten, säges bestandet vara blandadt, i annat 

 fall kallas det enkelt. Om inblandningen är ingen elJer 

 mycket ringa, kan bestandet kallas rent. Beständen kunna 

 vidare vara glesa eller täta^ i hvilket senare fall indivi- 

 derna std sä närä hvarandra, att de ätminstone beröra 

 hvarandra. 



I formationerna följa beständen i skikt öfver hvaran- 

 dra. De former^ hvilka pä samma höjd öfver underlaget 

 ■intaga det största utrymmet, tillhöra samma skikt. En del 

 former hafva sin största blad- och grenmassa samlad vid 

 basen, andra ett stycke högre upp, ännu andra högt öfver 

 substratet uppburen pä en enkel stam. Nägra former äro 

 jemntjocka nedift-än upp; deras totala höjd bestämraer dä tili 

 hvilket skikt de höra. 



Om man ville teoretiskt konstruera en skiktindelninff, 

 skulle man erhälla en talrik mängd olika skikt, utan gräus 

 sammanflytande med hvarandra. Men om man följer na- 

 turens egen anvisning, finner man, att i sjelfva verket skik- 

 tens antal är ganska begränsadt. 



I hälften af formationerna hafva vi uppvisat ett skikt, 

 som omedelbart bekläder underlaget säsom ett sammanhän- 

 gande täcke. Dess individer lemna ej vid basen nägot 

 mellanrum mellan hvarandra, emedan de äro ätminstone lika 

 omfängsrika nedtill som högre upp. Detta skikt, hvilket 

 vi kallat hottenskiktet, kan variera i mägtighet mellan 1 

 mm. ( Le cidea f ormeu) och flere decimeter. Men redan vid 

 ett djup af 1 — 2 dm. under ytan börja stammarne och 

 bladen multna, de upphöra att deltaga uti växternas lif 

 och spela blott rolen af substrat för de öfre delarne äfven- 

 som för mänga växter tillhörande högre skikt. I biologiskt 

 och fysiognomiskt afseende nppnär bottenskiktet knappast 



