62 



mer än 1 dm. mägtighet, och vanligen är det ej tjockare 

 än omkring 3 cm. 



De öfiiga skiktens mägtighet kan mau mätä direkte 

 frän jordytau, der bottenskikt sakiias, meii da det fiiines, 

 mäste mätningeu verkställas fiäu ett visst djup nnder det- 

 tas yta, och har jag dertill autagit 3 cm. 

 Följaude former tillhöra bottenskiktet: 

 Oxycoccusformen, Hylocomimnfonueu, 



de lägsta perenna Amblystegium ,, 



ängsörterna, Astrophylhim „ 



Sphagnumfonnen, Cladma „ 



Polytrichum „ Lecidea „ 



Närmast bottenskiktet i höjd kommer det skikt, som 

 finnes väl utveckladt nti Festuceta pura, Gramineta anmta 

 och Aviculareta. Dess höjd är i allmänhet '/o — 1 dm. Sa- 

 som varande det (näst bottenskiktet) lägsta af de skikt, 

 hvilka bilda de öppna fältens vegetation, kan det benäm- 

 nas lägsta fältskiktet. Tili detta skikt höra följande former: 

 Ericaformen (delvis), Ste llariaf ormen, 



Lediini „ (delvis), de perenna ängsörtertia 



Myrtus „ (delvis), (delvis), 



Festuca „ Stellaria-mediatonneu, 



Chordorrhiza „ (delvis), Aviculare „ 



Poa-annt<aformen, de lägsta monokarpiska 



Menyanthes „ örterna, 



Chamiemorus „ UmbilicariaiovmQn. 



Uti Ahiegna hyJocotniosa, Pseudojunceta amblystegiosa 

 och Geranieta graminifera m. tl. formationer finnes det 

 mellersta fältskiktet. Dess höjd varierar mellan 2 och 3 

 dm. De hithörande formerua äro: 



Ericaformen (delvis), Myrtillusiormen (delvis), 



Ledum „ (delvis), Aira „ 



Myrtus „ (delvis), Schoenolagnrvsfonneu, 



