- 205 — 



nisipoase. Cele mai bune rezultate au fost objinute cu S - 50 milio- 

 nimi de manganez. 



2. Pe un pămînt foarte rodnic, manganezul nu exercită vre-o 

 putere stimulantă. 



3. în solurile sărace şi neproductive, şi mai ales care conţin 

 compuşi organici vătămători, adaosul de manganez grăbeşte oxidarea 

 şi creşterea. în terenuri fertile, se constată o accelerare a oxidajiei, 

 dar creşterea e înceată; acest ultim efect e datorit probabil unui 

 exces de oxidare. 



4. în soluri de natură acidă, manganezul micşorează puterea oxi- 

 dantă a solului, a plantei, precum şi recolta. Aceste observaţii explică 

 nesuccesele lui Fellitzen în Suedia, pe terenuri acide. 



5. Puterea oxidantă a unui sol nu depinde întru atât de can- 

 titea de manganez, cât de forma sub care el se găseşte precum şi 

 de natura materiei organice. Autorii presupun că efectele avantajoase 

 ale manganezului, în oarecare soluri, pot fi datorite faptului că el în- 

 lesneşte şi accelerează oxidaţia şi celelalte funcţiuni vitale atât în 

 plantă cât şi în soi, ceia ce modifică sau distruge unii compuşi vă- 

 tămători creşterei plantelor. 



Demolon şi Bi^ouET constată prezenţa manganezului în scorii şi 

 cred că acţiunea lor utilă, care eră atribuită numai acidului fosforic 

 şi calciului, poate fi mărită, în unele cazuri, prin prezenţa constantă 

 cantitate notabilă, a manganezului şi magneziului. Scoriile permit astfel 

 agricultorilor să asigure, în condiţii avantajoase economiceşte, un 

 adaos de manganez şi magnesiu, sub o formă teoreticeşte eficace. 



SiROT şi JORET constată de asemenea, în scorii, prezenţa man- 

 ganezului, magneziului şi sulfului, ferului, etc, pe lângă acidul fosforic. 



G. Chardet presupune că «oxidarea materiilor organice din 

 sol simplifică moleculele organice şi produce corpi solubili şi asimi- 

 labili, sub acţiunea sărurilor metalice, care lucrează ca adevărate 

 oxidaze, acţiune paralelă cu aceia a oxidazelor microbiene. 



Oxidarea transformă sărurile metalice solubile — cu minimum 

 de oxidaţie — în sare cu maximum, insolubilă, şi această schimbare 

 de stare, operată într'un mediu organic,, va atrage formarea unui 

 coloid: sub această formă de trecere fenomenele de oxidare vor fi 

 cele mai intense, prin enorma suprafaţă de reacţiune ce o prezintă 

 particulele metalice într'o stare de micime extremă. 



Este poate una din cauzele eficacităţei îngrăşămintelor zise 

 catalitice: fer, manganez, vanadiu, ce lucrează în mod netăgăduit în 

 doze excesiv de mici. 



